Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу із 1960 року по [INFO] . Визначити, що до складу спадщини [PERSON] , померлої [INFO] входить право на частину у спадковому майні [PERSON] опанасовича, померлого [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] , яка є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , як така, що побудована внаслідок їх спільної праці, шляхом ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на частину житлового будинку із відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого на земельній ділянці розміром 361 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що рішенням народного суду Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.1973 року визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] на частку домоволодіння, за [PERSON] на частки домоволодіння по [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , із яким проживала [PERSON] . [PERSON] є бабусею Позивача. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. Після смерті [PERSON] бабуся позивача [PERSON] із метою прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, своїх спадкових прав вона не оформлювала, так як вважала, що прийняла спадщину після смерті цивільного чоловіка [PERSON] . На час смерті останнього, [PERSON] був 81 рік. Позивач зазначає, що оскільки [PERSON] проживала разом із [PERSON] однєю сім`єю більше 10 років, інші спадкоємці відсутні, то [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги спадкування, яка прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав. На час смерті [PERSON] вона проживала із ним за однією адресою. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті батько позивача [PERSON] звернувся до Сьомої дніпропетровської нотаріальної контори, однак спадкових прав не оформив. Інші спадкоємці відсутні. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Із метою відкриття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Черновської Л.Г. для відкриття спадщини та прийняття спадщини за законом. Інші спадкоємці відсутні. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2022 Позивач отримав спадщину на частки домоволодіння [ADDRESS] , яка належала померлому батьку [PERSON] . На підставі свідоцтва про спадщину за законом від 04.11.2022 Позивач отримав спадщину домоволодіння [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] . 20 грудня 2022 року приватним нотаріусом Черновською Л.Г. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із неможливість вчинення нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім`я Позивача, родинні відносини -син, на спадкове майно частки домоволодіння [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт спільного проживання [PERSON] із [PERSON] . Процесуальні дії у справі Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 30.03.2023 відкрито провадження по даній справі у порядку загального позовного провадження (а.с.59). Ухвалою суду від 30.03.2023 витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. копію спадкової справи №52/2022 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.59, 83-129). Ухвалою суду від 30.03.2023 витребувано у Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.59, 143-149). Протокольною ухвалою суду від 14.09.2023 закрите підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті (а.с. 150-153). У судовому засіданні 22.11.2023 допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.171-172). Протокольною ухвалою суду від 12.02.2024 поновлено стадію дослідження доказів та витребувано у Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 178-179, 130). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано у провадження судді Ярощук О.В. (а.с.200) та розпочато розгляд справи із стадії розгляду справи по суті. Позиції сторін Відповідач, в інтересах якого діє [PERSON] , надав до суду відзив, у якому заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває право власності у порядку спадкування. До спадкоємців переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві н час відкриття спадщини (а.с. 132-133). Позивач надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що після смерті [PERSON] , бабуся [PERSON] із метою прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, на час смерті [PERSON] їй було 81 рік, своїх спадкових прав вона не оформлювала, так як вважала, що прийняла спадщину після смерті цивільного чоловіка [PERSON] . Оскільки [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім`єю понад 10 років, інші спадкоємці відсутні. [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги спадкування, яка прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав. Після смерті [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом із ним (а.с.167). Представник Позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити. Зазначила, що із 1960 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Разом із ними у спадковому домоволодінні проживали та були зареєстровані : син [PERSON] [PERSON] його дружина [PERSON] та їх син Позивач [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] були власниками частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення народного суду Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.1973 року. Факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] із 1960 року по 30 січня 1990 року підтверджується: домовою книгою, у якій є факт прописки [PERSON] , інвентаризаційною справою на домоволодіння [ADDRESS] , спільними фотографіями, показаннями свідків. Окрім того, спільно виховували сина [PERSON] , вели спільний бюджет та побут. У жовтні 1973 року набули право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який спільно побудували у 1961 році та у якому проживали усі разом однією родиною. Третя особа приватний нотаріус Черновська Л.Г. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши докази кожен окремо та у своїй сукупності, суд приходить до наступного. Позивач прохав встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу із 1960 року по [INFO] . [PERSON] є його бабусею. Після встановлення факту спільного проживання однією сім`єю - визначити, що до складу спадщини [PERSON] , померлої [INFO] входить право на частину у спадковому майні [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] , яка є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , як така, що побудована внаслідок їх спільної праці, шляхом ведення спільного господарства, побуту та бюджету. А також визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на частину житлового будинку із відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого на земельній ділянці розміром 361 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Отже, Позивачем визначено одну основну позовну вимогу встановлення факту спільного проживання [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу із 1960 року по 30 січня 1990 року. дві інші позовні вимоги є похідними від основної. Щодо встановлення факту спільного проживання [PERSON] , та [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є бабусею Позивача (а.с.33-34). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 14). [PERSON] помер [INFO] (а.с.13). За час проживання [PERSON] із [PERSON] упродовж із 1960 року по 30 січня 1990 рік, вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно із рішенням народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська [PERSON] та [PERSON] набули у власність частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно із вказаним рішенням, вказаний будинок був побудований власними силами [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с. 130). Після смерті [PERSON] батько позивача [PERSON] звернувся до Сьомої дніпропетровської нотаріальної контори, однак спадкових прав не оформив. Інші спадкоємці відсутні (а.с. 109). [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 15). Із метою відкриття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Черновської Л.Г. для відкриття спадщини та прийняття спадщини за законом. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2022 Позивач отримав спадщину на частки домоволодіння [ADDRESS] , яка належала померлому батьку [PERSON] (а.с.16). На підставі свідоцтва про спадщину за законом від 04.11.2022 Позивач отримав у спадщину домоволодіння [ADDRESS] , яка належала померлому батьку [PERSON] (а.с.17). 20 грудня 2022 року приватним нотаріусом Черновською Л.Г. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із неможливість вчинення нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім`я Позивача, родинні відносини -син, на спадкове майно частки домоволодіння [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт спільного проживання [PERSON] із [PERSON] (а.с. 31). Позивач, звертаючись до суду з позовом указував, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1960 року до 30 січня 1990 року, тому спірного будинку, яка належить [PERSON] йому на праві власності з 31жовтня 1973 року є їх спільною сумісною власністю та [PERSON] належить частина цього будинку. Вирішуючи даний спір, вважаю, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення Кодексу про шлюб та сім`ю України та Цивільного кодексу Української РСР у редакції, що діяла на час правовідносин між [PERSON] та [PERSON] , а не положення Сімейного кодексу України, як вважає Позивач. Так, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.\~13\~та ст.\~44 Кодексу про шлюб та сім'ю (далі -\~КпШС) України, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав та обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Кодекс про шлюб та сім'ю не передбачав інституту цивільного шлюбу. Чинним на час виникнення спірних правовідносин\~КпШС України\~не передбачалося можливість набуття у спільну власність майна жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, а виникнення такого права стало можливим з 1 січня 2004 року, коли набрав чинності\~Сімейний кодекс України. Таким чином, норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у зазначений Позивачем період із 1960 по 30 січня 1990 року. Згідно із частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному із подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно суд виснує, що спори щодо майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно із положеннями ст. ст. 133, 524, 527, 529, 530 Цивільного кодексу Української РСР. Правила статей 22, 28, 29 КпШС України у цих випадках не застосовуються. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт спільного харчування, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Розглядаючи указаний позов, суд виходить із того, що спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу, а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю. Факт приватної особистої власності [PERSON] на домоволодіння підтверджується рішенням народного суду Бабушкіського району м. Дніпропетровська, тобто судовим рішенням визначено правовий режим спільної часткової власності у розумінні ст. 113 Цивільного кодексу Української РСР (у редакції чинній на час існування правовідносин). Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на вищевикладене та дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] , оскільки факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року, а КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. У той же час, враховуючи, що обов`язковою умовою встановлення факту спільного проживання є ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, спільного харчування, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Однак, Позивачем, окрім офіційного місця реєстрації [PERSON] та [PERSON] за однією адресою, не надано інших доказів, які б переконали суд про реальність сімейних відносин. Так, суд критично оцінює фотографії надані Позивачем, на яких зображено весілля 1989 року невідомих осіб та підписано, що на них зображенні також бабуся [PERSON] та [PERSON] (а.с.37-39), фото [PERSON] , [PERSON] та Позивача, 1973 року (а.с.40), фото [PERSON] та Позивача, 1976 року (а.с.41-42), оскільки сам Позивач у судові засідання не з`явився, щодо участі у судових засіданнях розпорядився на власний розсуд. Суд дійшов висновку, що фотографії, на яких зображені [PERSON] та [PERSON] разом на весіллі, не свідчать про спільне проживання, як сім`ї у спірний період. У частині сплати комунальних послуг за користування спірним домоволодінням, то вони засвідчують лише факт сплати оплати послуг за період із 01.11.21- 19.10.22 матір`ю Позивача [PERSON] , що жодним чином не підтверджує факт сплати комунальних послуг [PERSON] та [PERSON] у період із 1960 по 1990 роки. Що стосується відомостей домової книги, то вона підтверджує лише факт реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою за місцем розташування спільного домоволодіння, однак не засвідчує, про реальність сімейних відносин (а.с.51-57). Судом також взято до уваги, що у домовій книзі (а.с.53) зазначено, що [PERSON] , [INFO] одружений, у той час як Позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] не були одружені. Згідно із відповіді нотаріуса Сьомої державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 130). Допитані у судовому засіданні свідки не підтвердили реальність сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] (а.с.219-221). Так, свідок [PERSON] зазначила, що домоволодіння по [ADDRESS] поділене навпіл. Хто є реальним власником майна їй невідомо. Зазначила, що у дружніх стосунках із [PERSON] та [PERSON] не перебувала, скільки вони живуть разом їй невідомо. Свідок [PERSON] зазначила, що вона працювала разом із матір`ю позивача. Прізвище діда, який разом проживав із Позивачем назвала як « [PERSON] », прізвище бабусі позивача не знає. Скільки часу разом проживали [PERSON] та [PERSON] їй не відомо. Свідок [PERSON] зазначила, що їхні родини не дружили, на свята не ходили. Знає, що дід із бабою проживали в іншій половині будинку, скільки часу проживають разом їй не відомо. Вирішуючи спір, суд зазначає, що станом на час набуття у власність [PERSON] частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] останній не був членом сім`ї [PERSON] , письмової угоди про створення спільної сумісної власності між ними також не укладалося. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. За таких обставин вимоги позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] та ведення спільного господарства із 1960 року по [INFO] включно не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. У зв`язку із відмовою судом в основній вимозі, похідні позовні вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed