Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в позовній заяві вказавши, 14.08.2012 року між [PERSON] та Відповідачем, [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №88 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ) Подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на життя та вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. В шлюбі в сторін народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] неповнолітні діти проживають разом зі позивачкою і перебувають на її утриманні та проживають за адресою: [ADDRESS] . Ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, шлюб між сторонами розірвано 03.05.2025р. Сокальським районним судом, справа №454/398/25. Підчас спільного проживання сторін у шлюбі ними було придбано майно: легковий транспортний засіб, марки: DAEWOO, модель: LANOS, рік виробництва: 2007, VIN: [NUMBER] , номерний знак: [NUMBER] , колір: сірий. Позивач, звертався до відповідача з проханням розділити спільне майно подружжя, але станом на день подання позову відповідач жодної відповіді не надав і добровільно поділити майно не погоджується. Позивачка просить суд, визнати спільним майном подружжя, легковий транспортний засіб, марки: DAEWOO, модель: LANOS, рік виробництва: 2007, VIN: [NUMBER] , номерний знак: [NUMBER] , колір: сірий. Виділити зі складу спільного майна подружжя та визнати право особистої приватної власності за позивачкою [PERSON] , на 1/2 ідеальної частини, легкового транспортного засобу, марки: DAEWOO, модель: LANOS, рік виробництва: 2007, VIN: [NUMBER] , номерний знак: [NUMBER] , колір: сірий. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , який не з`явився до судового засідання.. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи 14.08.2012 сторони уклали шлюб, який 03.03.2025 був розірваний, що підтверджується копією рішення Сокальського районного суду. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 14.12.2018 зареєстровано право власності [PERSON] на автомобіль DAEWOO, модель: LANOS, рік виробництва: 2007, VIN: [NUMBER] , номерний знак: [NUMBER] , колір: сірий. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право не ефективний засібюридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни). Позивач звернувся до суду з метою поділу неподільної речі автомобіля, що перебуває у спільній сумісній власності, бо набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем. Єдиним варіантом вирішення такого спору бачив відмову від своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від відповідача грошової компенсації за цю частку. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділумайна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділувключається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділспільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділувідповіднодо ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу і полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги позивача є підставними та такими, що підлягають до задоволення, а тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved