Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду\~з\~даним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що судовим наказом Буринського районного суду Сумської області від 24.05.2019 року з нього стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 23.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ він виконував в порядку стягнення через органи ДВС по нинішній час. З 25.09.2023 року їхня спільна дитина [PERSON] проживає з ним. 08.02.2024 року спір про визначення місця проживання дитини було вирішено органом опіки і піклування Буринської міської ради, рішенням якого місце проживання дитини визначено з ним. 26.02.2024 року він зареєстрував місце проживання дитини за адресою фактичного проживання. З часу фактичного проживання дитини разом з ним з нього безпідставно було стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини 53187,92 грн. З наведених підстав просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені аліменти у розмірі 53187,92 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 09.06.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] \~та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в черговий раз про причини неявки не повідомила, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась та заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії повторного свідоцтва про народження (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Буринської міської ради Сумської області №32 від 08.02.2024 Про визначення місця проживання [PERSON] визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.7). З витягу з реєстру Буринської територіальної громади від 26.02.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , 26.02.2024 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Заочним рішення Буринського районного суду Сумської області від 29.03.2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів задоволено частково. Припинено стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу, виданого Буринським районним судом Сумської області від 03.12.2018 року у справі №574/1319/18. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.8-10). Згідно довідки від 11.05.2024 №14945/25-1-26 виданої Буринським ВДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції по виконавчому провадженню №57936447 за період з 25.09.2024 року по 29.04.2024 року стягнуто аліментів в сумі 53187,92 грн. на утримання неповнолітньої дитини, доньки [PERSON] на користь матері [PERSON] (а.с.12). Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Отже, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі, у тому числі у виді розірвання договору. Права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Згідно зі ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню. Аналіз ч. 1 ст. 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. На підставі ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті аліменти, якщо їх виплата проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача. Однак, у даній справі відповідачка отримала грошові кошти в якості аліментів на утримання дитини на підставі судового наказу, тобто в примусовому порядку, а не проведенням добровільної виплати позивачем. Разом з цим, відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У даному випадку обов`язок доведення розміру безпідставно отриманих відповідачкою коштів покладається саме на позивача. Однак, позивачем жодних належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що їх спільна з відповідачкою дитина почала проживати разом з ним та перебувала на його утриманні саме з 25.09.2023 року не надано. Покликання представника позивача [PERSON] на те, що вказана обставина встановлена рішенням Буринського районного суду Сумської області від 29.03.2024 року є необґрунтованими, оскільки вона зазначена судом лише в описовій частині рішення, в якій відповідно до ст.265 ЦПК України зазначається стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, в той час як фактичні обставини, встановлені судом, зазначаються в мотивувальній частині рішення. Крім того, згідно наданої позивачем довідки державного виконався від 11.05.2024 №14945/25-1-26 про розмір стягнутих з позивача аліментів в сумі 53187,92 грн. її видано за період з 25.09.2024 року по 29.04.2024 року, що свідчить про наявність описки в одній із вказаних дат, на що зверталась судом увага під час судового засідання. При цьому вищевказана довідка містить лише загальний розмір сплачених аліментів, без зазначення їх щомісячного розміру, а тому визначення розміру отриманих відповідачкою аліментів з моменту прийняття виконавчим комітетом Буринської міської ради Сумської області рішення №32 від 08.02.2024 про визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] є також неможливим. Однак, жодних клопотань про долучення додаткових доказів чи їх витребування судом, ні від позивача, ні від його представника не надходило. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, із наданих позивачем доказів суд позбавлений можливості встановити, як точний період безпідставного отримання відповідачкою аліментів на утримання дочки, так і їх розмір. З урахуванням наведеного, позовні вимоги [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволенню не підлягають в зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed