Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

07.10.2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з АТ «ДНІПРОАЗОТ» заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 43255 гривень 66 копійок. Знаходився в трудових відносинах з АТ «ДНІПРОАЗОТ» з 07.08.2008 року по 17.06.2025 року. 17.06.2025 року звільнився за власним бажанням, по догляду за дитиною віком до 14 років. За період роботи у АТ «ДНІПРОАЗОТ» утворилася заборгованість по заробітній платі у розмірі 43255 гривень 66 копійок. Крім того, у поданій заяві позивач просить поновити йому строк на подання позовної заяви про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що після його звільнення він неодноразово звертався до відповідача з усною вимогою щодо сплати заборгованості по заробітній платі, на яку отримував обіцянки про виплату заборгованості найближчим часом. Наприкінці вересня 2025 року представники відповідача повідомили позивача, що кінцевий розрахунок із ним вже ніхто проводити не буде. Позивач не має юридичної освіти, не знає особливостей трудового законодавства, у зв`язку з чим не знав, що у Кодекс законів про працю України внесено зміни щодо зменшення строків звернення до суду з вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати. Ухвалою суду від 09.10.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалу з додатками надіслано відповідачеві на адресу його реєстрації, встановлену у відповідності до ст.187 ЦПК України. Позивач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подавав. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому суд, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що позивач не заперечував щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін в судове засідання, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] знаходився в трудових відносинах з АТ «ДНІПРОАЗОТ» з 07.08.2008 року по 17.06.2025 року на посаді електромеханіка управління будівельно монтажних робіт. 17.06.2025 року звільнився за власним бажанням, по догляду за дитиною віком до 14 років.(а.с.6-7) Розрахунковий листок за червень 2025 року свідчить про те, що борг АТ "Дніпроазот" по заробітній платі перед позивачем складає 44769 гривень 82 копійки. (а.с.8). Надалі згідно довідки про надходження коштів на рахунок, виданої 17.06.2025 року АТ «Банк Кредит Дніпро» вбачається , що за період з 17.06.2025 року по 30.09.2025 року на поточний рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] мали місце надходження коштів у розмірі 1514 гривень 16 копійок (а.с.9). Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.1 Закону України "Про оплату праці", ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст.21 Закону України "Про оплату праці" визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Положеннями ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ст.15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Частиною першою ст.47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Станом на час розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази на підтвердження сплати позивачеві нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою, суд враховує наступне. За приписами ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Трудове законодавство України не містить вичерпного переліку підстав, які можливо визнати як поважні при пропуску строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати. Водночас як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобов`язують оточуючих, органи державної влади та інших суб`єктів, з урахуванням норм моралі, виявити повагу та поблажливість до працівника. Суд вважає, що наведені позивачем підстави для поновлення строку на подання позовної заяви про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати є поважними, а тому вважає що клопотання позивача про поновлення цього строку підлягає задоволенню. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved