Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Адвокат Вишковський Євген Леонідович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив розірвати шлюб, який зареєстрований 04.04.2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 118, та укладений між сторонами, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від всіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.04.2014 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, мають неповнолітню дитину [PERSON] ,\~ [INFO] ,який проживає разом з позивачем за кордоном. У 2022 р. позивач разом з сином виїхала до [PERSON] , з цього періоду між сторонами припинені сімейно-шлюбні стосунки у зв`язку з різними поглядами на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного, на теперішній час у позивача створена нова сім`я за кордоном. Примирення та збереження шлюбу неможливо, спільне господарство сторони не ведуть. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою судді від 21 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, останній надав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримав. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувають у шлюбі з 04 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.04.2025 року, виданого Орджонікідзевським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану реєстраційної\~служби Харківського\~міського управління\~юстиції,\~актовий запис\~№ 118,\~мають неповнолітню\~дитину [PERSON] ,\~ [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.10.2014 р. Представником позивача зазначено, що між позивачем та відповідачем припинені сімейно-шлюбні стосунки у зв`язку з різними поглядами на життя, втрати взаємоповаги, примирення та збереження шлюбу неможливо, на теперішній час позивач проживає за кордоном та у неї створена нова сім`я. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та відповідно до ст. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, примирення не можливо, сімейно-шлюбні відносини остаточно припинені, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд також вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 наведеної статті\~СК України\~визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що дитина проживає та фактично перебуває на утриманні своєї матері. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу, із дня подання такої заяви. За таких обставин, суд доходить висновку про те що, позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини\~ [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подано позовну заяву та сплачено судовий збір за вимоги про розірвання шлюбу із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8 у розмірі 968,96 грн. Враховуючи результат розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 484,48 грн., та з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved