Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Осьмак Я.В. 04.12.2025 року через систему Електронний суд надала заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у м.Сватове Луганської області померла мати заявниці [PERSON] , яка народилася [INFO] , місце народження село Тарасівка Куп`янського району Харківської області. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Ухвалою суду від 05.12.2025 року справу призначено до розгляду. У судове засідання призначене на 05.12.2025 року [PERSON] не з`явилася, в заяві про встановлення факту просили справу розглядати за відсутністю сторони заявниці. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи\~встановлено,\~що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: - копією свідоцтва серії [NUMBER] про народження заявниці [PERSON] , [INFO] , виданого 14.02.1974 року відділом ЗАГС м.Сватове Ворошиловградської (на теперішній час Луганської) області, в якому батьками зазначено: батько [PERSON] та матір [PERSON] (Україна). -копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , з якого вбачається, що 27.02.1982 року райвідділом м.Сватове Ворошиловградської (на теперішній час Луганської) області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (російською мовою [PERSON] ). - актовим записом про укладення шлюбу, з якого вбачається, що 28.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] у м.Сватове Луганської області померла мати заявниці [PERSON] , [INFO] , причина смерті: хронічна ниркова недостатність, хронічний пієлонефрит єдиної правої нирки, гіпертонічна хвороба 3 стадії, симптоматична, цироз печінки, неточний, атеросклеротичний кардіосклероз, про що 10.07.2025 року Сватівським районним відділом запису актів громадського стану Міністерства юстиції Луганської області видано довідку про смерть №С-00641 та свідоцтво про смерть, яке видане Сватівським районним відділом запису актів громадського стану Міністерства юстиції Луганської області від 10.07.2025 року, і складено запис акту про смерть №170259940002500263004, серії [NUMBER] , що знаходиться на території непідконтрольній державній владі України. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та території України №376 від 28.02.2025 року, Сватівська міська територіальна громада Луганської області перебуває в тимчасовій окупації з 08.03.2022\~року та внесено до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 07.12.2025 року. Загальновідомим є факт, що вищевказана територія Луганської області є окупованою російськими військами. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану. Відповідно до положень ч.2 ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до роз`яснень, наданих у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. У абзаці першому п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Проведення державної реєстрації смерті матері заявниці не вбачається за можливе навіть в будь-якому органі РАЦС на території, підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті [PERSON] . Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про смерть особи, видане державним органом України. Згідно пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved