Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

09\~липня 2025\~року до\~суду надійшла\~заява [PERSON] ,\~заінтересовані особи:\~Приморський відділ\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~місті Одесі\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса),\~Ізмаїльський міськрайонний\~відділ державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~м.\~Ізмаїл про\~встановлення факту,\~що має\~юридичне значенняміж нею та її матір`ю, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є донькою померлої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що родове прізвище її матері [PERSON] (свідоцтво (посвідка) про народження матері [NUMBER] від 15 березня 1941 року видана у с. Гофнунсталь, Манзирського району Ізмаїльської області, збереглося в оригіналі, однак за давністю років печатка органу, який проводив реєстрацію народження зникла, копія свідоцтва про народження додається). Мати уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». На підтвердження зміни прізвища матері та дати її народження, заявницю, також надані копія трудової книжки [PERSON] , копія посвідчення № [NUMBER] про присвоєння [PERSON] другої групи інвалідності, копія відповіді Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради № 1872-11.1-34 від 06.11.2024. В заявника виникла необхідність підтвердження родинних відносин із матір`ю, як доньки та матері, для підтвердження свого родового походження, з метою подальшого отримання документів її прабаби та прадіда, в тому числі і одержання документів в органах ДРАЦС . Для цього [PERSON] , звернулася до Державного архіву Одеської області з метою отримання довідки про народження матері та її електронної копії. Однак, згідно відповідей Державного архіву Одеської області від 23.05.2024 року №1495\\06-21 від 19.03.2024 року, 1496\\06-21 від 19.03.2024 року, № 3025/06-21 від 23.05.2024 року, та 6319/06-21 від 16.10.2024 р., книги реєстрації актів цивільного стану про народження по сільраді с. Гофнунгсталь Манзирського району Ізмаїльської області за 1941 рік, до Державного архіву Одеської області не надходили, у зв`язку з тим, що вважаються втраченими у період окупації та воєнний дій 1941-1944 років, тому не є можливим надати їй архівну довідку та електронну копію запису про народження матері, А щодо шляхів пошуку первинного документу про народження матері, то [PERSON] рекомендовано звернутися до архівного відділу Ізмаїльської міської ради м. Ізмаїл, Одеської області, а також, стосовно наявності та витребування поновленого актового запису про народження [PERSON] , їй рекомендовано звернутися до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем її проживання, тобто, до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса). У вересні місяці 2024 року, заявниця звернулася до архівного відділу Ізмаїльської міської ради м. Ізмаїл, Одеської області та Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі південного міжрегіонального управління юстиції(м. Одеса), та отримала відповідь від 09.10.2024 №181, що документи про народження [PERSON] за 1941 відсутні. Здійснивши необхідну перевірку наданих заявницею документів, Приморський відділ реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.02.2011 року, надав висновок про відмову у поновленні актового запису про народження [PERSON] , у зв`язку з неможливістю підтвердити заявлене, та вказав, що відмова у поновленні актового запису цивільного стану може бути оскаржена у суді. При відсутності документального підтвердження факту реєстрації акту цивільного стану, законодавством передбачено судовий порядок поновлення актового запису цивільного стану. Так, в зв`язку з неможливістю вирішити дане питання у позасудовому порядку, заявник звернулася до суду. Підтвердження особистих немайнових неоспорюваних прав, обов`язків, та відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між членами сім`ї першого ступеня споріднення, можливо виключно на підставі рішення суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Шенцевій О.П. 17 липня 2025 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси прийнято заяву до розгляду та було відкрито провадження по справі. 02 жовтня 2025 року до суду надійшли заперечення від Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), з підстав викладених у них, в яких також просили провести судове засідання без участі представника. 04 грудня 2025 року [PERSON] було надано заяви до суду про проведення судового засідання за їх відсутністю. Заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Інших заяв, клопотань, пояснень від учасників справи до суду не надходило. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, про що отримала паспорт громадянина України [NUMBER] виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 14.07.2000 року. Судом, також, встановлено, що дошлюбне прізвище заявниці « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про її народження [NUMBER] , видане Другим Суворівським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції 12.03.2024 року, де зазначено: «дитина»- [PERSON] , «мати» - [PERSON] , «батько « [PERSON] ». Дошлюбне прізвище матері заявниці « [PERSON] », Шлюбне - « [PERSON] », що підтверджується витягом про реєстрацію її шлюбу виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі південного міжрегіонального управління юстиції(м. Одеса) від 19.09.2024 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданого Приморським відділом ЗАГС м. Одеси 20.11.1979 року, де в графі «вона» прізвище до та після розірвання шлюбу вказане « [PERSON] », та свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданого Першим Приморським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, де прізвище померлої записано « [PERSON] ». Дошлюбне прізвище матері заявниці - [PERSON] , що, також, підтверджується, посвідкою про народження в оригіналі [NUMBER] виданої с. Гофнунгсталь, Манзірського району Ізмаїльської області (де зазначено: «дитина» - [PERSON] , «батько» - [PERSON] , «мати» - [PERSON] . Трудової книжки, посвідчення, щодо інвалідності, ордеру на квартиру, профсоюзного квітку, відповіді департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради та іншими документами, які знаходяться в справі. Відтак, матеріалами справи встановлено факт родинних відносин між заявницею та її матір`ю і в сукупності, вказані докази дають підстави для висновку, що\~ [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , є рідною донькою [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищевказані докази, знайшов підтвердження факт того, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи доведений факт того,\~що\~ [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , є рідною донькою [PERSON] [INFO] . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (частина друга статті 319 ЦПК України). Пунктом 3.17 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 року передбачено, що рішення суду про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану є підставою для поновлення актового запису цивільного стану у відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його первинного складання, крім випадку зберігання запису на тимчасово окупованій території України. Рішення суду про встановлення факту народження, смерті в певний час, постановлене судом у разі неможливості їх реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, є підставою для державної реєстрації таких фактів. У цих випадках заявником у заяві про поновлення актового запису цивільного стану, що подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання, зазначаються реквізити відповідного рішення суду. Отримане у спосіб, передбачений абзацами восьмим, дев`ятим пункту 1.5 розділу I, таке рішення суду додається до цієї заяви. При потребі заявник зазначає в заяві про поновлення актового запису про народження додаткові дані (відомості про місце народження, про батьків), необхідні для складання актового запису, які мають бути підтверджені відповідними документами. Актовий запис про народження, смерть, складений на підставі рішення суду про встановлення факту народження, смерті, включається до книги поновлених актових записів цивільного стану, якщо з дня народження або дня настання смерті минуло більше одного року. Вказаний факт має юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки. Підтвердження даного факту необхідне заявнику для підтвердження особистих немайнових неоспорюваних прав, обов`язків, та відносин між заявником та її родичами та для підтвердження свого родового походження. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Таким чином, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). В постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі № 737/120/18 зазначено про те, що в порядку окремого провадження може бути встановлений факт родинних відносин лише між кровно спорідненими родичами. У Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 р. "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року. Зміст\~статті 89 ЦПК України\~визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказаний факт має юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки. Підтвердження даного факту необхідне заявнику для підтвердження особистих немайнових неоспорюваних прав, обов`язків, та відносин між заявником та його матір`ю, як між членами сім`ї першого ступеня споріднення. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви в повному обсязі.

Outcome: approved