Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що у житловому будинку [ADDRESS] проживали її батьки - [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначає, що під час життя батько [PERSON] зробив заповітне розпорядження від 20.07.2017 року на все належне йому майно на ім?я позивачки, даний заповіт не змінений і не скасований. Зазначає, що внаслідок смерті батька відкрилась спадщина у вигляді спірного житлового будинку. Вказує, що на даний час їй необхідно визнати право власності на спадкове майно, однак в державній нотаріальній конторі таке оформити не можливо, так як батько його не зареєстрував, а тому відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно, що є підставою для звернення до суду. Тому просить визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Учасники в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.29). Представник Свалявської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.26). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.09.1982 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] актовий запис №50 від 04.09.1982 року, місце реєстрації с.Березники, Свалявського району Закарпатської області, після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с.6,7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.05.2021 року, [PERSON] (мама позивача) померла [INFO] , актовий запис № 188 від 25.05.2021 року, проведеного Свалявським відділом державної реєстраціїї актів цивільного стану у Мукачівському районі Закарпатської області; свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2021 року, [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] , актовий запис №233 від 01.07.2021 року проведений Свалявським відділом державної реєстраціїї актів цивільного стану у Мукачівському районі Закарпатської області (а.с.4,5). Згідно заповіту від 20.07.2017 року [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що він має за законом, заповідає своїй дочці [PERSON] , [INFO] . Заповіт зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №39, посвідчено Секретарем сільської ради Шипович В.П. Згідно витягу з спадкового реєстру №65401036 приватним нотаріусом Баратей А.А. сформовано відповідний запис.(а.с.8-10) Відповідно до витягу з рішення №166 від 11.06.1986 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та видати Свідоцтво на забудову садиби в с. Лопушанка на виділеній земельній ділянці загальними зборами колгоспу від 27.12.1985 року за №6. (а.с.11-16). Вартість житлового будинку [ADDRESS] , згідно довідки виданою ФОП [PERSON] від 06.10.2023 року становить 99560,00 грн,(а.с.18) Відповідно до довідки виданої начальником Свалявського відділу ЦНАП №965 від 26.09.2023 року згідно даних режстру територіальної громади ДМС України, [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.13). За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). В пункті 3.1. «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року викладеного пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказано, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Outcome: approved