Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

І. Описова частина 1.1. Короткий виклад позиції позивача та відповідача У липні\~2025\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. Зазначає, що є рідною донькою відповідачки, інших дітей у останньої немає. Шлюб між батьками позивачки розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.04.2024 у справі № 712/1287/23. Батько дитини [PERSON] за рішенням суду сплачував аліменти у твердій грошовій сумі 2500 грн щомісяця, однак 17.04.2025 під час виконання бойового завдання зник безвісти, що підтверджується відповідними документами, у зв`язку з чим фактичне матеріальне забезпечення з боку батька припинилося. Позивачка вказує, що з часу зникнення батька відповідачка не оформлює передбачені законодавством грошові виплати та пільги на користь дитини як дитини військовослужбовця, зниклого безвісти, попри звернення позивачки до компетентних органів. Мати, за твердженням позивачки, належним чином не виконує батьківських обов`язків, ухиляється від забезпечення доньки необхідним матеріальним утриманням, допускає щодо неї психологічне та економічне насильство, у тому числі погрозами виселення з житла. [PERSON] зазначає, що навчається у загальноосвітній школі, закінчила 10 клас, переведена до 11 класу, планує подальше навчання в університеті. Для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку потрібні кошти на харчування, одяг, лікування, навчання, проїзд, мобільний зв`язок, розвиток здібностей, відпочинок тощо, загальний розмір яких вона орієнтовно визначає не меншим ніж 8\~000,00 грн на місяць. Відповідачка працює у банківській установі, має стабільний щомісячний дохід близько 20\~000,00 грн, іншого кола утриманців не має, а тому, на думку позивачки, спроможна брати участь у її утриманні шляхом сплати аліментів. З огляду на вказане позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. Відповідачка [PERSON] , діючи через свого представника [PERSON] , подала відзив, у якому зазначила, що неповнолітня позивачка постійно проживає разом із нею у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить відповідачці на праві приватної власності, має окрему кімнату, забезпечена усім необхідним для навчання, відпочинку та побуту, а всі витрати на її утримання фактично несе мати. На підтвердження цього до відзиву додано фотоматеріали житла, квитанції про оплату комунальних послуг, зв`язку, інтернету, витрати на харчування, одяг, лікування, навчання, заняття спортом, придбання техніки та інших речей для доньки, а також виписки з банківських рахунків. [PERSON] зазначила, що після зникнення безвісти батька позивачки вона, як законний представник дитини, подала необхідні заяви до ТЦК та СП, органів соціального захисту та інших установ щодо призначення грошового забезпечення, пільг і соціальних виплат дитині військовослужбовця, який зник безвісти, частина з яких вже призначена та використовується на потреби доньки. Твердження позивачки про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, на її думку, не відповідають дійсності, а вказівки про нібито психологічне чи економічне насильство з боку матері є безпідставними та нічим не підтверджені. Також відповідачка звертає увагу на те, що аліменти за законом стягуються з того з батьків, хто проживає окремо від дитини і не бере належної участі в її утриманні, тоді як у даному випадку позивачка проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні. З огляду на викладене, відповідачка просила в задоволенні позову про стягнення з неї аліментів на користь доньки відмовити повністю. Представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив, у якій із доводами відповідачки не погодилася, вказавши, що наведені у відзиві заперечення та надані на їх підтвердження докази не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначила, що причиною звернення до суду стало суттєве погіршення комунікації з матір`ю після облаштування останньою особистого життя, поява нового партнера та укладення з ним шлюбу, що призвело до напруженої психологічної атмосфери у сім`ї, систематичних образ на її адресу, обмеження у кишенькових коштах та фактичного відсторонення її від участі в розпорядженні аліментами й соціальними виплатами, призначеними як члену сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця. На думку позивачки, відповідачка розпоряджається цими коштами на власний розсуд, у тому числі на задоволення особистих потреб та облаштування побуту з новим чоловіком, тоді як значна частина витрат на одяг, речі першої необхідності та харчування покривається коштом бабусі й дідуся, а після подання позову відповідачка фактично припинила надавати їй гроші. Позивачка вказала, що придбані технічні засоби (мобільний телефон, навушники, планшет тощо) не були забезпечені за рахунок матері, а придбані за кошти, подаровані їй родичами та зароблені самостійно, тоді як надані відповідачкою чеки підтверджують переважно витрати на власні потреби відповідачки та її чоловіка, оплату комунальних послуг, частину з яких можна було зменшити завдяки пільгам, оформленим із запізненням. Наголосила, що аліменти та державні виплати є власністю позивачки, вона має право брати участь у розпорядженні ними і самостійно їх одержувати, а неврахування її думки та використання коштів всупереч її інтересам порушує принцип пріоритетності найкращих інтересів дитини. У зв`язку з цим просила суд визнати доводи відзиву необґрунтованими та задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що доводи позивачки та її представника є безпідставними й не підтверджуються належними доказами. Акцентував увагу на тому, що неповнолітня [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю у належному відповідачці житловому будинку, де має окрему кімнату та забезпечена всіма необхідними побутовими умовами, а всі витрати на житло, комунальні послуги, харчування, одяг, навчання, медичне обслуговування, мобільний зв`язок та інші потреби дитини фактично несе виключно мати, що підтверджується численними чеками, квитанціями та фотоматеріалами. Вказала, що з травня 2025 року, після зникнення батька безвісти, аліменти на дитину не надходять, і обов`язок утримувати доньку покладено лише на неї. Заперечив твердження позивачки щодо обмеження у коштах, неналежного харчування, доступу до інтернету та мобільного зв`язку, пославшись на те, що вона регулярно поповнює рахунок дитини, сплачує послуги інтернету та надає кошти на кишенькові витрати з урахуванням віку й безпеки доньки, тоді як у самої позивачки є власні заощадження з аліментів, які вона раніше особисто отримувала від батька та витрачала на власний розсуд. Зазначив, що предметом спору не є порядок розпорядження аліментами, а позов про стягнення аліментів із матері, з якою проживає та яка фактично утримує дитину, суперечить суті аліментних зобов`язань. Окремо вказав, що позов подано під впливом бабусі позивачки, з якою у відповідачки триває конфлікт і яка використовує судовий спір як інструмент тиску, подаючи численні безпідставні скарги на відповідача та її чоловіка. Наголосив, що всі отримані нею соціальні виплати у зв`язку зі зникненням батька безвісти спрямовувались виключно на забезпечення потреб дитини, факт неналежного виконання нею батьківських обов`язків жодним контролюючим органом не встановлено. У зв`язку з цим, просив суд в повному обсязі відмовити у задоволенні позову [PERSON] . 1.2. Рух справи в суді першої інстанції, процесуальні рішення Позовна заява [PERSON] 02.07.2025 надійшла до Соснівського районного суду м.\~Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.07.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачкою [PERSON] 09.07.2025 подано клопотання про виклик свідка [PERSON] , яке ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 22.09.2025, задоволено. Також 09.07.2025 позивачка [PERSON] подала клопотання про залучення [PERSON] до участі у справі як третьої особи. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 22.09.2025, у задоволенні цього клопотання відмовлено через відсутність відомостей, що рішення у справі може вплинути на права або обов`язки [PERSON] щодо однієї зі сторін. Представником відповідача [PERSON] 26.08.2025 подано відзив на позовну заяву. Представником позивача [PERSON] 22.09.2025 подано клопотання про долучення до матеріалів справи та витребовування доказів. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 22.09.2025, задоволено клопотання про поновлення строку на подання доказів та про долучення доказів до матеріалів справи, у частині витребовування доказів відмовлено через недоведеність неможливості самостійного надання доказів та їх належність. Представником позивача [PERSON] 29.09.2025 подано відповідь на відзив, а представником відповідача [PERSON] 03.10.2025 заперечення. Суд 05.12.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення. 1.3. Позиції сторін в судовому засіданні У судовому\~засіданні позивачка\~ [PERSON] \~та її\~представник Траченко\~І.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Позивачка пояснила, що до кінця листопада початку грудня 2024 року у неї з матір`ю були добрі стосунки. Ситуація, зі слів позивачки, змінилася після того, як мати познайомилася зі своїм теперішнім чоловіком. Спочатку він періодично залишався ночувати у будинку, згодом мати привела його для постійного проживання, з чим позивачка психологічно не погоджувалася. На її зауваження щодо такого проживання мати відповіла, що донька не має права вказувати їй, з ким будувати особисте життя. Дідусь позивачки [PERSON] просив, щоб зазначений чоловік покинув будинок, після чого, за словами позивачки, мати висловлювала невдоволення, говорила, що «влаштує веселе життя», певний час не готувала їжу та не надавала їй грошові кошти. Надалі, як зазначила позивачка, конфлікт частково згладився, і в період з квітня 2025 року до 14.06.2025 мати перераховувала їй на банківську картку від 200 до 500 грн. Після зникнення батька безвісти мати почала оформлювати документи для отримання передбачених законодавством грошових виплат та пільг, при цьому, зі слів позивачки, зазначала, що ці кошти належать їй як матері. 14.06.2025 мати привела чоловіка для постійного проживання до будинку, де проживає позивачка, у зв`язку з чим між ними знову виник конфлікт. Позивачка пояснила, що зверталася до поліції та служби у справах дітей із заявами щодо неналежного, на її думку, виконання матір`ю батьківських обов`язків. Стверджувала, що певний час фактично не харчувалася вдома, оскільки їжу та кошти на харчування й одяг їй надавали бабуся та дідусь. З її слів, відносини з матір`ю періодично налагоджувалися, однак це тривало недовго. Також позивачка зазначила, що мати отримувала 10\~000,00 грн аліментів, однак їй невідомо, на які саме потреби були витрачені ці кошти. До 15.04.2025 вона особисто отримувала від батька аліменти в сумі 2 500 грн на свій банківський рахунок та використовувала їх на власні потреби. За її словами, у жовтні 2025 року на її картковий рахунок надійшло лише 650 грн. Водночас станом на дату судового засідання 22.10.2025 позивачка вказала, що фактично має необхідні засоби для життя. Зазначала, що мати неодноразово наголошувала на необхідності звертатися по гроші зі словами «будь ласка» та вимагала надання чеків за витрачені кошти, що позивачка сприймала як прояв недовіри, у зв`язку з чим не бажала звітувати перед матір`ю, на що саме витрачає гроші. Відповідачка [PERSON] \~та її\~представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували, просили у позові відмовити. Відповідачка звернула увагу на те, що [PERSON] проживає у забезпеченій сім`ї в належних побутових умовах у житловому будинку, де має окрему кімнату, забезпечена меблями, одягом, засобами гігієни, технікою та необхідними засобами зв`язку. Зазначила, що, на її думку, донька спілкується з нею з позиції вимоги, виходячи з уявлення, що мати «щось зобов`язана». Відповідачка пояснила, що намагалася налагоджувати діалог з донькою, з`ясовувала її потреби, постійно цікавиться навчанням, відвідуванням школи та успішністю. Стверджувала, що вдома завжди є продукти харчування, і з огляду на вік позивачки вона може самостійно приготувати їжу за потреби. Наголосила, що, на її переконання, донька повністю забезпечена житлом, харчуванням, одягом, доступом до інтернету та мобільного зв`язку, у зв`язку з чим вважає вимоги про стягнення з неї аліментів необґрунтованими. ІІ. Мотивувальна частина рішення 2.1.\~Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №\~789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 47 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Частиною 4 ст. 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів. Вимогами ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 2.2.\~Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] народилася [INFO] від батьків батька [PERSON] та матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.06.2008 Відділом РАЦС по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Згідно з витягом з реєстру Черкаської територіальної громади від 02.05.2025 №\~2025/005682828 позивачка зареєстрована з 03.02.2020 за адресою: [ADDRESS] . З довідки Черкаської загальноосвітньої школи ІІІІ ступенів № 6 Черкаської міської ради від 02.05.2025 № 106 убачається, що [PERSON] навчається у зазначеному навчальному закладі. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.04.2024 у справі № 712/1287/23 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] і з останнього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 2 500,00 грн щомісячно. Батько позивачки [PERSON] проходив військову службу у Збройних Силах України, має статус учасника бойових дій, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру ветеранів війни № 20250521-00037318 від 21.05.2025. З наданих суду виписок з банківського рахунку позивачки вбачається, що на її картковий рахунок [PERSON] перераховував кошти з призначенням платежу «аліменти» в розмірі 2\~500,00 грн щомісячно, а також додаткові перекази з призначенням «для перемоги» (зокрема 17.04.2025 450,00 грн, 04.04.2025 700,00 грн, 10.04.2025 500,00 грн). Із сповіщення сім`ї № 504 [INFO] від 21.04.2025 убачається, що [PERSON] , [INFO] , [INFO] під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Білогорівка Сіверодонецького району Луганської області зник безвісти. У зв`язку з цим аліментні та інші грошові перекази від нього на користь доньки припинилися. Матеріалами справи (поясненнями сторін та поданими документами) підтверджується, що в середині червня 2025 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] виник конфлікт, пов`язаний із тим, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , де вони проживають, став постійно проживати чоловік відповідачки, з чим позивачка не погоджувалася. З листа Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 02.09.2025, наданого на адвокатський запит представника позивачки, убачається, що службою у справах дітей неодноразово проводилися перевірки за заявами [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] . За результатами перевірок фактів психологічного, економічного чи фізичного насильства з боку матері [PERSON] щодо доньки не встановлено, умови проживання дитини визнано такими, що загалом відповідають її віку та потребам. Допитані у судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] , які є батьками відповідачки й бабою та дідом позивачки, пояснили, що після того, як у будинку їхньої дочки став постійно проживати її чоловік, між ними та дочкою, а також між [PERSON] і [PERSON] виник тривалий конфлікт. Свідки зазначили, що, на їхню думку, відповідачка обмежувала позивачку у видачі грошових коштів, іноді, зі слів свідків, не забезпечувала її харчуванням, у зв`язку з чим вони як дід і баба були змушені надавати внучці гроші на їжу та одяг, купувати для неї продукти харчування та інші необхідні речі. На підтвердження своїх заперечень відповідачка подала та судом досліджено платіжні інструкції, виписки з банківських рахунків, фіскальні чеки про оплату [PERSON] комунальних послуг за будинком, послуг інтернету та мобільного зв`язку, придбання продуктів харчування, побутових речей, одягу, кухонного приладдя тощо, а також фотознімки житлового будинку, прибудинкової території, внутрішніх приміщень та холодильника з продуктами. Із частини платіжних документів убачається, що [PERSON] перераховувала грошові кошти безпосередньо на банківську картку [PERSON] для її особистих потреб. 2.3. Оцінка аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Суд враховує, що [PERSON] , якій на момент звернення до суду виповнилося сімнадцять років, має право на самостійне звернення до суду з позовом про стягнення аліментів та на самостійне їх одержання й розпорядження ними (ч. 2 ст. 47 ЦПК України, ст.\~18, 152, 179 СК\~України). Разом із тим, підставою для задоволення позову є не сам факт наявності в дитини такого права, а доведеність обставин, що свідчать про неналежне виконання батьком чи матір`ю обов`язку з утримання дитини (ст. 12, 81 ЦПК України, ст. 180, 182 СК України). Аліменти покликані забезпечити дитину всім необхідним для повноцінного розвитку і, за усталеною практикою Верховного Суду, присуджуються з одного з батьків на користь того з батьків, разом із яким дитина постійно проживає та який фактично здійснює її утримання й виховання. У цій справі встановлено, що неповнолітня [PERSON] зареєстрована та фактично проживає разом із відповідачкою [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка сплачує комунальні платежі, забезпечує функціонування житла, придбаває продукти харчування, одяг, побутові речі, оплачує послуги зв`язку, інтернету, навчання та лікування, що підтверджується сукупністю наданих платіжних документів, фіскальних чеків і фотоматеріалів. Лист Служби у справах дітей Черкаської міської ради, складений за результатами неодноразових перевірок за заявами позивачки та її родичів, свідчить про те, що житлово-побутові умови проживання [PERSON] відповідають її віку, дитина забезпечена необхідними речами, фактів психологічного, економічного або фізичного насильства з боку матері не встановлено. Разом із тим, зі свідчень позивачки, а також її діда й баби ( [PERSON] та [PERSON] ) убачається, що між позивачкою та відповідачкою існує тривалий сімейний конфлікт, який загострився після появи у матері нового чоловіка та його вселення до будинку. Свідки підтвердили, що в окремі періоди, на їхню думку, відповідачка обмежувала доньку у видачі грошових коштів, іноді виникали ситуації, коли харчування й придбання одягу для позивачки забезпечували дід і баба. Оцінюючи зазначені показання, суд виходить з того, що відповідно до ст. 150 СК\~України батьки зобов`язані не лише матеріально утримувати дитину, а й здійснювати виховання, піклуватися про її здоров`я та розвиток, що охоплює, зокрема, контроль за витрачанням коштів і формуванням у дитини відповідального ставлення до грошей. Вимога матері звертатися по кошти ввічливо, надавати чеки за зроблені покупки або обмеження розміру «кишенькових» витрат самі по собі не свідчать про ухилення від утримання дитини чи порушення її права на належний рівень життя, якщо при цьому забезпечуються базові потреби у харчуванні, одязі, лікуванні, освіті та житлі. Допомога діда й баби у вигляді періодичного надання грошей, продуктів чи одягу, з огляду на норми глави 22 СК України, може розглядатися як реалізація їхнього права та морального обов`язку підтримувати онуку, однак сама по собі не є доказом того, що мати відмовилась від утримання дитини. Суд також відхиляє як довід заяву позивачки в останньому судовому засіданні про переїзд для проживання до діда й баби у зв`язку з нібито психологічним тиском з боку матері. Зазначена обставина не підтверджена жодними належними й допустимими доказами, не відображена у позовній заяві та не заявлялася як підстава для звернення до суду. Навпаки, позовні вимоги обґрунтовано поведінкою відповідачки за умов спільного проживання з донькою. Позивачка посилається також на те, що відповідачка нібито розпоряджається аліментами та соціальними виплатами, пов`язаними зі зникненням батька безвісти, у власних інтересах. Проте будь-яких доказів цьому не надано. Суд погоджується з тим, що між сторонами існує конфлікт щодо способу розпорядження коштами, спілкування в сім`ї та участі позивачки в прийнятті рішень щодо використання аліментів і соціальних виплат. Однак за своїм змістом такі розбіжності стосуються реалізації батьківських прав та обов`язків і не свідчать про повне чи істотне невиконання відповідачкою обов`язку з утримання дитини. Тимчасові або епізодичні обмеження в наданні коштів за наявності доказів забезпечення дитини харчуванням, одягом, житлом та іншими базовими потребами не можуть самі по собі розглядатися як підстава для покладення на того з батьків, з ким проживає дитина, додаткового грошового зобов`язання у формі стягнення аліментів. З урахуванням наведеного суд вважає, що у фактичній сімейній ситуації сторін обґрунтованих підтвердженими належними й допустимими доказами підстав вважати, що відповідачка ухиляється від утримання неповнолітньої доньки або не забезпечує їй необхідний рівень життя, не встановлено. Сам по собі конфлікт між матір`ю та дочкою, а також тимчасове обмеження у коштах, за відсутності доведених фактів позбавлення дитини житла, харчування, одягу, медичної допомоги чи доступу до освіти, не може бути розцінено як достатня підстава для стягнення з матері аліментів у порядку, передбаченому ст. 181, 182 СК України. 2.4. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У зв`язку з наведеним, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволення позовних вимог, відсутні підстави здійснювати розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed