Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] адвокат Дідиченко О.О. звернувся\~до суду\~із заявою\~про ухвалення\~додаткового рішення\~у даній справі. В заяві\~зазначено,\~що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала вказана вище справа. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2025 позовну заяву залишено без розгляду. Представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн. Представник позивача [PERSON] адвокат Шевчук В.О. подав відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій заперечував проти стягненння з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представником відповідача не доведено, що вказані витрати відповідач поніс саме внаслідок необгрунтованих дій позивача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дідиченко О.О. подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що необгрунтованість дій позивача полягає в зверненні до суду з даним позовом, а не до компетентного органу, до повноважень якого відноситься контроль за використанням аліментів. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Шевчук В.О. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дідиченко О.О. в судове засідання не з`явився, проте у відповіді на відзив просив розгляд справи провести у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення, матеріали цивільної справи,\~оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено,\~що [PERSON] через свого представника адвоката Шевчука В.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення контролю за використанням аліментів. (а.с.1-3) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. (а.с.15-16) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2025 задоволено заяву представника позивача - позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду (а.с.78) Судом встановлено, що представник відповідача у відзиві просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15\~000 грн. (а.с.34-38). При цьому, судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.3\~ст.257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету. Частиною п`ятою\~статті 142 ЦПК України\~встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою, п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини першої, другої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (постанова Верховного Суду від 26 липня 2024 року у справі № 736/1209/20). Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18. Щодо наявності необгрунтованих дій позивача, суд зазначає наступне. [PERSON] через свого представника адвоката Шевчука В.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення контролю за використанням аліментів, в якому просив зобов`язати [PERSON] надавати [PERSON] щомісячну інформацію щодо витрачання аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В ухвалі суду від 15.05.2025, якою позовну заяву залишено без руху, позивачу вказано, що до позову не додано квитанцію про сплату судового збіру та роз`яснено позивачу, що відповідно до ч.1 ст.186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів,\~порядок\~та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Згідно з\~п.2,\~4\~Порядку здійснення\~органами опіки\~та піклування\~контролю за\~цільовим витрачанням\~аліментів на\~дитину,\~затвердженого Наказом\~Міністерства соціальної\~політики України\~15\~листопада 2018\~року №\~1713, контроль за\~цільовим витрачанням\~аліментів здійснюють\~органи опіки\~та піклування\~шляхом проведення\~інспекційних відвідувань\~одержувача аліментів. Підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів, подана до районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів або до відповідної служби у справах дітей. Таким чином, суд роз`яснив позивачу, що чинним законодавством встановлено інший порядок здійснення контролю за використання аліментів замість звернення до суду. Водночас, позивач через свого представника частково усунув недоліки позовної заяви шляхом сплати судового збору, що свідчить про його явне бажання розгляду його позову в судовому порядку, навіть за умови роз`яснення, що встановлення контролю за використанням аліментів здійснюється в іншому порядку. Таким чином, позивач, знаючи про відсутність підстав для задоволення позову, вчиняв умисні дії, спрямовані на розгляд позовної заяви судом, що призвело до понесення відповідачем витрат на правничу допомогу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії позивача були необгрунтованими. На підтвердження понесених витрат та їх розміру до заяви про ухвалення додаткового рішення представник долучено копії: договору про надання правничої допомоги від 07.07.2025 (а.с.84);копії квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.85). В п.7 договору про надання правничої допомоги від 07.07.2025 сторони узгодили, що гонорар адвоката встановлюється у фіксованій формі у сумі 15\~000 грн. Частинами першою та другою\~статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу\~зазначеної норми\~слідує,\~що гонорар\~може встановлюватися\~у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Судом встановлено, що сума гонорару адвоката є фіксованою та не залежить від витраченого адвокатом часу та виконаного обсягу роботи. Відповідач сплатила адвокату частину гонорару у сумі 10\~500 грн., що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.85). Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Водночас, суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 580/3324/19 дійшов висновку, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial