Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

31 січня 2025 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме просить суд припинити право спільної сумісної власності сторін на: двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 023 735 грн. 75 коп.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вартість яких 456 181 грн.; автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 9159 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 384 856 грн. 60 коп.; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.; розмір частки засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд» , яка складає 75 375 грн.; грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які відповідачка отримала відповідно до договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на: земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. садівниче товариство «За мир», вартість яких 456 181 грн.; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.; розмір частки засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд» , яка складає 75 375 грн. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачкою право власності на: двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 023 735 грн. 75 коп.; автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 9159 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 384 856 грн. 60 коп.; грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які відповідачка отримала відповідно до договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію 1/2 різниці вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу в розмірі 45 001 грн. 42 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1999 року по 08 вересня 2022 року. Шлюб розірвано за ініціативою відповідачки. За час шлюбу у них народилося троє дітей, двоє з яких на даний час є неповнолітніми. На даний час склалась така ситуація, яка створює перешкоди в користуванні та розпорядженні спільним майном, тому позивач змушений був звернутись з позовом до суду. За час шлюбу сторонами було придбано двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 023 735 грн. 75 коп., право власності на яку зареєстровано в рівних частках між ними. На даний час в цій квартирі проживає відповідачка т позивач не заперечує щоб ця квартира залишилась повністю у її власності. Також 06 березня 2019 року між ТОВ фірма «ТРАЯН» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому, а саме, однокімнатної квартири за будівельним номером [ADDRESS] . Але, 29 липня 2022 року між ТОВ фірма «ТРАЯН» та [PERSON] \~ та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. Цей договір було укладено без згоди позивача. Загальна вартість майна, яке буде створено у майбутньому сплачена в сумі 13 955 доларів США, що еквівалентно станом на дату подання позову 586 382 грн. 12 коп. Окрім цього, час шлюбу сторонами було набуто право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн. та земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн. Вказані земельні ділянки розташовані за адресою [ADDRESS] та були утворені в результаті об`єднання двох земельних ділянок. На зазначених земельних ділянках розпочато будівництво житлового будинку. 15 травня 2015 року було видано будівельний паспорт, також було складено технічний паспорт на будинок, але на даний час будинок не введений в експлуатацію. Вартість будівельних матеріалів складає 456 181 грн.. Крім цього, за час шлюбу сторонами було придбано рухоме майно, зокрема автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 9159 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 384 856 грн. 60 коп. та автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп. 03 серпня 2010 року було зареєстровано створення юридичної особи ТзОВ «Франко-Трейд», в якому засновником є позивач, розмір частки в статутному капіталі становить 75 375 грн. Між сторонами немає домовленості щодо поділу спільного майна подружжя, тому позивач звернувся із вказаним позовом до суду. 28 лютого 2025 року відповідачка подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що визнає, що за час шлюбу з позивачем було набуто у спільну сумісну власність наступне майно: частку у розмірі 50% у статутному капіталі ТзОВ «Франко-Трейд», номінальна вартість якої становить 73 375 грн. та автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску. Просить частково задоволити позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на: 25% частки у статутному капіталі ТзОВ «Франко-Трейд», номінальна вартість якої становить 73 375 грн. та на 1/2 частку автомобіля марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. В порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за нею право власності на 25% частки у статутному капіталі ТзОВ «Франко-Трейд», номінальна вартість якої становить 73 375 грн. та на 1/2 частку автомобіля марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску. Заперечення обґрунтовує тим, що: по перше, квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності,частки визначені по 1/2, квартира вже поділена між ними; по друге, є голослівними твердження позивача про те, що вона користується автомобілем Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, вказаний автомобіль їй не належить, а перебуває у власності третьої особи; по третє, позивачем не надано доказів того, що отримані грошові кошти на підставі Договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створено в майбутньому, який 29 липня 2022 року укладено між ТзОВ фірма «Траян», українець Оленою Євгенівною та [PERSON] , були витрачені не за спільною згодою і не в інтересах сім`ї. Грошові кошти нею були отримані під час перебування у шлюбі з позивачем і були витрачені за їх спільною згодою в інтересах сім`ї, тому вказана позовна вимога є безпідставною та необґрунтованою; по четверте, відповідачка є одноосібним власником земельних ділянок, сплачує всі податки, а позивач немає жодного стосунку до земельних ділянок. Вона не надавала згоди позивачу на проведення будівництва на своїх земельних ділянках. Згідно будівельного паспорту забудови земельної ділянки саме відповідачка є індивідуальним забудовником земельної ділянки, тому вимоги в цій частині є необґрунтованими; 27 березня 2025 року позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив: щодо квартири [ADDRESS] , то незважаючи на те, що квартира згідно договору купівлі-продажу від 18.03.2002 належить сторонам на праві спільної часткової власності, це не нівелює та жодним чином не скасовує його режим, як спільного майна подружжя; щодо автомобіля Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, то 22.07.2021 він був зареєстрований за відповідачкою, 02.09.2024 було здійснено перереєстрацію вказаного автомобіля на нового власника. Вказаний автомобіль був набутий сторонами під час шлюбу, та є спільним сумісним майном подружжя, однак відчужений відповідачкою після розірвання шлюбу без згоди позивача, тому позивач має право на компенсацію вартості своєї частки, тобто половину вартості автомобіля; щодо грошових коштів, які були отримані відповідачкою відповідно до договору про відступлення права вимоги, яке буде створено в майбутньому, то доводи відповідачки, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї є необґрунтованими, оскільки через чотири дні після укладення договору про відступлення права вимоги відповідачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з позивачем у цій справі, та в позові зазначила що понад 4 місяці вони разом не проживають як сім`я, спілкування не підтримують. Отже, відповідачка розпорядилася вказаним коштами на власний розсуд, без згоди позивача, не в інтересах сім`ї, тому позивач має право на компенсацію 1/2 частини грошових коштів; щодо поділу земельних ділянок, то за час шлюбу сторони набули право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га. Вказані земельні ділянки розташовані за адресою [ADDRESS] та були утворені в результаті об`єднання двох земельних ділянок. Одну земельну ділянку відповідачка набула у власність на підставі договору купівлі-продажу 12.04.2012, а іншу на підставі договору дарування від 08.06.2012. Тобто, одним із способів формування (нових) земельних ділянок може слугувати поділ чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Водночас, (попередня) земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується. Відтак утворені земельні ділянки із кадастровим номером 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га. та кадастровим номером 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виступають у цивільному обороті новими об`єктами цивільного права, а враховуючи що вони були сформовані у період шлюбу, тому на них поширюється презумпція сумісної власності подружжя. 18 квітня 2025 року відповідачка надала заперечення на відповідь на відзив в яких фактично підтвердила зазначене нею у відзиві. 18 квітня 2025 року позивач подав заяву про зміну предмету позову в якій просить суд: припинити право спільної сумісної власності сторін на: двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 023 735 грн. 75 коп.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вартість яких 456 181 грн.; грошові кошти, які були отримані від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] , в сумі 397 720 грн.; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.; розмір частки засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд» , яка складає 75 375 грн.; грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які відповідачка отримала відповідно до договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на: земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. садівниче товариство «За мир», вартість яких 456 181 грн.; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.; розмір частки засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд» , яка складає 75 375 грн. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачкою право власності на: двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 023 735 грн. 75 коп.; грошові кошти, які були отримані від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] , в сумі 397 720 грн.; грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які відповідачка отримала відповідно до договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію 1/2 різниці вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу в розмірі 51 433 грн. 12 коп. Отже, в порівнянні з позовними вимогами, які викладені в позовній заяві, то позивач змінив їх в частині, що стосуються автомобіля Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, оскільки автомобіль було продано вже після розірвання шлюбу без згоди позивача, тому позивач вважає, що має право на половину коштів отриманих від його продажу. 16 травня 2025 року відповідачка подала заяву у зв`язку з подання позивачем заяви про зміну предмету позову та зазначила в ній, що й надалі заперечує щодо позовних вимог, просить суд задоволити позовні вимоги позивача частково, визнавши за позивачем право власності на 25% частки у статутному капіталі ТзОВ «Франко-Трейд», номінальна вартість якої становить 73 375 грн. та на 1/2 частку автомобіля марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. В порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за нею право власності на 25% частки у статутному капіталі ТзОВ «Франко-Трейд», номінальна вартість якої становить 73 375 грн. та на 1/2 частку автомобіля марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску. У випадку ухвалення рішення суду про припинення права спільної сумісної власності сторін на грошові кошти, які були отримані [PERSON] від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, стягнути з позивача на її користь грошові кошти в розмірі 198 860 грн., що становить 1/2 отриманих позивачем від громадянина України [PERSON] за вказаний автомобіль. Ухвалою суду від 16 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач та його представник. в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав наведених у позові та в заяві про зміну предмету позову. Позивач пояснив, що з відповідачка не хоче поділити майно добровільно, оскільки заперечує право позивача на будинок, земельні ділянки, в той же час сама, без його згоди відчужила автомобіль, майнові права на квартиру їх спільній дочці, а грошові витратила на власні потреби, не в інтересах сім`ї. Відповідачка в судовому засіданні 19 червня 2025 року позовні вимоги не визнала, категорично заперечила щодо права позивача на земельні ділянки та будинок, оскільки земельні ділянки були отримані нею в особисту власність,згодом об`єднані в одну земельну ділянку, а потім знову поділені. Також зазначила, що не підлягає поділу квартира, оскільки вона ніколи не була у спільній сумісній власності, а належить сторонам порівну. Автомобіль Chevrolet Equinox, 2013 року випуску позивач продав, а не вона та отримав за нього грошові кошти від [PERSON] . В наступні судові засіданні відповідачка не з`являлась, про причини неявки суд не повідомляла. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав покази в яких зазначив, що він є сусідом сторін з 2005 року. Свідок допомагав буду вати будинок, будівництвом якого займався позивач [PERSON] , а також оплачував роботу свідка та інших працівників. [PERSON] , відповідачка, також була на ділянці, займалась городом, але постійно там не проживала. З початком війни [PERSON] виїхала за кордон. В 2021-2022 роках [PERSON] зимував у будинку, також там жила в той час мама [PERSON] , святкували там Новий рік. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав покази в яких зазначив, що сторін знає. [PERSON] є його другом, а [PERSON] двоюрідною сестрою його дружини. З [PERSON] свідок зараз не спілкується. В 2021-2022 роках вони вже сварилися з [PERSON] . Перед початком війни [PERSON] переїхав до будинку, там зимував, жив, а коли почалась війна, то він забрав до будинку і маму [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1999 року по 08 вересня 2022 року, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу (т. 1 а.с.20). На даний час у сторін двоє неповнолітніх дітей. За час шлюбу сторони набули у власність таке майно: двохкімнатну квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] ; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] ; Товариство з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд» ; майнові права згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року. Щодо поділу двохкімнатної квартири [ADDRESS] . Позивач просить поділити вказану вище квартиру та визнати за відповідачкою право власності в цілому на квартиру. Вказану квартиру сторони придбали 18 березня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу (т. 1 а.с.21). Покупцями виступали обоє [PERSON] та [PERSON] . Оціночна вартість квартир на даний час становить 2 023 735 грн. 75 коп., що підтверджується копією довідки (т. 1 а.с.24). Як вбачається із довідки ОБТІ, право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (т. 2 а.с.20) Витягом з Державного реєстру речових прав від 03.04.2025 року підтверджується, що квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, відповідачці належить 1/2 частина квартири (т.1 а.с.229). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 2 ст. 356 ЦК України). Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, квартира не підлягає поділу, у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, оскільки квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, а не сумісної, частки визначено між сторонами та квартира поділена між ними. Щодо поділу земельної ділянки, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га.; земельної ділянки, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га.; будівельних матеріалів (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ». Позивач просить поділити вказані вище земельні ділянки та будівельні матеріали (у вигляді будинку) та визнати за ним право власності в цілому на вказані об`єкти. Земельна ділянка кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельна ділянка, кадастровий номер 2610100000:23:001:08860, площею 0,0071 га. належить відповідачці [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтв про право власності від 13 липня 2014 року. Також вказаний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 29-34). Земельні ділянки знаходяться в м. Івано-Франківську, садівниче товариство «За мир» та призначені для індивідуального садівництва. Ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га. становить 1 891 600 грн., що підтверджується висновком (т. 1 а.с.47). Ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:23:001:08860, площею 0,0071 га. становить 159 400 грн., що підтверджується висновком (т. 1 а.с.72). Відповідачка вважає, що вказані земельні ділянки є її особистою власністю та не є спільним сумісним майном подружжя через їх створення та набуття у власність. Вона є власником земельних ділянок та сплачує відповідний податок, що підтверджується платіжним дорученням (т. 1 а.с. 144-145). На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 квітня 2012 року відповідачка набула у власність земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0574 га., яка розташована на території садівницького товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2610100000:23:001:0229. Договір укладено за згодою чоловіка Покупця [PERSON] , що стверджується поданою заявою (п. 1.3 Договору) (т. 1 а.с. 146-147). Отже, вказана земельна ділянка була придбана відповідачкою під час шлюбу з позивачем, за його згоди і за їх спільні кошти, оскільки протилежного суду не надано. Відповідачка не довела, що вона придбала земельну ділянку за свої особисті кошти. На підставі договору дарування земельної ділянки від 08 червня 2012 року відповідачка набула у власність земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0546 га., яка розташована на території садівницького товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, кадастровий номер 2610100000:23:001:0433 (т. 1 а.с. 148-149). Отже, вказану земельну ділянку відповідачка набула у власність перебуваючи у шлюбі з позивачем, але на підставі договору дарування, тому ця земельна ділянка була її особистою власністю та не підлягала б поділу між сторонами. Станом на 01.01.2013 року земельні ділянки кадастровий номер 2610100000:23:001:0229 та кадастровий номер 2610100000:23:001:0433 були об`єднані в одну земельну ділянку площею 0,1120 га. та такій земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 2610100000:23:001:0747, що підтверджується листом начальника Головного управління Держгеокадастру (т. 2 а.с.31). Вказані земельні ділянки були об`єднані на підставі заяви відповідачки від 27.06.2012 року, тобто під час перебування її у шлюбі з позивачем. 14 травня 2014 року відповідачка, ще перебуваючи у шлюбі з позивачем, звертається із заявою до компетентних органів про поділ земельної ділянки 0,1120 га., яка надана для ведення садівництва та розташована на території садівницького товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, кадастровий номер 2610100000:23:001:0747, на дві земельні ділянки у відповідності до схеми, що додається. Земельна ділянка належала відповідачці на підставі Державного акту про право власності на землю від 04.12.2012 року (т. 2 а.с.32). В результаті такого поділу однієї земельної ділянки, утворилось дві земельні ділянки, які позивач просить поділити. Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага. В ч. 1 ст. 178 ЦК України зазначено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України), право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, в тому числі, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, в тому числі, в разі поділу або об`єднання земельних ділянок. Отже, з моменту об`єднання двох земельних ділянок, які позивачка набула у власність на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 квітня 2012 року та на підставі договору дарування земельної ділянки від 08 червня 2012 року та формування однієї земельної ділянки, попередні земельні ділянки перестали існувати як окремий об`єкт, утворилась дона земельна ділянка, яка набута сторонами в шлюбі. Аналогічно і надалі, земельна ділянка була поділена на дві окремі земельні ділянки, які зараз є предметом спору і які утворилися в результат поділу, їм присвоєні окремі кадастрові номери, вони зареєстровані у встановлено законом порядку за відповідачкою як нові об`єкти цивільного права, а тому є спільною сумісною власністю та підлягають поділу між сторонами. Верховний Суд у справі № 924/144/20 від 07.12.2022 зробив такий висновок: «Таким чином, на момент звернення до суду із позовом та розгляду справи судами, земельна ділянка з кадастровим номером 6822455800:05:006:0080 як об`єкт цивільного права вже не існувала, оскільки шляхом об`єднання та поділу увійшла до складу інших земельних ділянок з кадастровими номерами 6822455800:05:006:0121, площею 40 га та 6822455800:05:006:0120, площею 2 га.». Відповідно до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки\~ подружжя. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Що стосується поділу будівельних матеріалів (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , то судом встановлено наступне. 07 травня 205 року Департаментом містобудування та архітектури відповідачці видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку в м. Івано-Франківську в садовому товаристві «За мир» (т. 1 а.с.36). Також відповідачка є замовником будівництва згідно проекту (т. 1 а.с.38). 05 грудня 2022 року виготовлено технічний паспорт\~ на будинок садибного типу на [ADDRESS] , замовником технічної інвентаризації зазначено позивача (т. 1 а.с. 44). Будинок на даний час не введено в експлуатацію, право власності як на окремий об`єкт не зареєстровано. Згідно звіту про оцінку майна рухомих речей будівельних матеріалів, ринкова вартість об`єкту становить 456 181 грн. (т. 1 а.с.94-103). Позивач просить поділити будинок (як будівельні матеріали) та визнати за ним право власності на такі матеріали. Відповідачка заперечує та вважає, що вона є власником земельної ділянки на якій проводиться будівництво та дозволу на проведення будівництву позивачу не надавала. Так, справді немає дозволу від відповідачки для будівництва будинку позивачем, але такого дозволу і не потрібно, оскільки будівництво розпочалось під час перебування сторін у шлюбі, на земельній ділянці, яка набута відповідачкою у шлюбі з позивачем, а тому, таке будівництво здійснювалось на їх спільній земельній ділянці, за згодою подружжя. У липні 2012 року відповідачка зверталась до голови садового товариства «За мир» із заявою про надання дозволу на будівництво. Така заява була предметом розгляду на засіданні правління садівницького товариства, що підтверджується копією протоколу № 6. Така заява відповідачки була задоволена (т. 1 а.с. 173-174). Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Отже, право власності на незакінчений будинок не зареєстровано, а тому, суд може визнати право за сторонами у справі на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку, або з урахуванням конкретних обставин справи залишити його одній із сторін, а іншій присудити компенсацію. Щодо самого поділу земельних ділянок та незавершеного будівництвом будинку (у вигляді будівельних матеріалів), то судом вирішено наступне. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Сторони згоди щодо поділу майна між собою не дійшли. В ч. 1ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Отже, сторони мають рівні частки праві спільної сумісної власності на земельні ділянки та будівельні матеріали у вигляді будинку. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вказані об`єкти та не залишати їх у спільній власності та стягнути з нього компенсацію вартості частки відповідачки. Суд вважає, що така вимога є обґрунтованою зважаючи на те, що відповідачка у вказаному будинку не проживає з 2022 року, його будівництвом не цікавиться та не займається, що підтверджується показами свідків, спільне володіння вказаними об`єктами є неможливим, через негативні особисті стосунки між сторонами. Також неможливий розподіл земельних ділянок окремо між сторонами, бо вони хоч і є окремими земельними ділянками, але одна земельна ділянка (менша) знаходиться перед іншою (більшою), та слугує фактично заїздом до будинку, що підтверджується фотографіями сформованими під час оформлення звітів з оцінки. Отже, суд вважає, що за позивачем, в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вартість яких 456 181 грн., а на користь відповідачки стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини такого майна. Щодо поділу автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] . Позивач просить в порядку поділу спільного майнеа подружжя визнати за ним право власності на цей автомобіль, а позивачці сплатити грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля. Відповідачка визнає , що автомобіль було придбано під час шлюбу та він є спільною сумісною власністю подружжя, не заперечує щодо поділу вказано автомобіля між сторонами по 1/2 частці. Автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] було зареєстровано за позивачем 16 жовтня 2020 року, під час перебування у шлюбі з відповідачкою, та на даний час залишається у його власності, а тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними (т.1 а.с.114). Згідно калькулятора розрахунку вартості автомобіля вартістю він коштує на ринку 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп. (т. 1 а.с.120). Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Автомобіль є неподільною річчю, цим автомобілем користується позивач, спільне користування автомобілем між сторонами неможливе, це призведе до подальших конфліктів та спорів щодо порядку користування автомобілем, тому суд вважає за можливе виділити позивачу у власність автомобіль та стягнути з нього 1/2 частину грошової компенсації за вказаний автомобіль. Щодо поділу грошових коштів, які були отримані від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] , в сумі 397 720 грн. Автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] був придбаний 22 липня 2021 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі та станом на 12 липня 2023 року, тобто після розірвання шлюбу, перебував у власності відповідачки, що підтверджується відповідь із Головного сервісного центру МВС (т. 1 а.с.115). 23 липня 2021 року відповідачка видала довіреність на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на право розпорядження транспортним засобом (т. 1 а.с.194). 15 квітня 2025 року [PERSON] склав та нотаріус посвідчив заяву в якій зазначено, що 23 липня 2021 року між ним та подружжям [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість про купівлю ним транспортного засобу Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] . 23 квітня 2021 він отримав довіреність від [PERSON] та передав [PERSON] грошові кошти в сумі понад 300 000 грн. за вказаний транспортний засіб. 02 вересня 2024 року між ним та [PERSON] було юридично оформлено перехід права власності на транспортний засіб за допомогою мобільного за стосунку «Дія» (т. 1 а.с.195). Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно з ч. 1 ст. 68 ЦК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). Нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 15 квітня 2025 року не може бути належним доказом того, що він продав автомобіль в 2021 році та що грошові кошти за нього отримав саме позивач, оскільки право власності на автомобіль підлягає реєстрації. Отже, спірний автомобіль було придбано під час шлюбу, він є спільною сумісною власністю подружжя, але відповідачка його відчужила вже після розірвання шлюбу 02 вересня 2024 року без згоди позивача, тому відповідачка повинна відшкодувати позивачу 1/2 частину його вартості 198 860 грн.(397 720/2), що відповідає дійсній вартості майна на час розгляду справи (середня ринкова вартість транспортних засобів), що не спростовано відповідачкою. Щодо вартості відчуженого автомобіля, то суд зазначає наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) вказано, що: «визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля та автобуса, суд першої інстанції виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна. Змінюючи рішення місцевого суду в частині розміру грошової компенсації, апеляційний суд дійшов висновку про те, що така компенсація підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортних засобів на час розгляду справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Доводи касаційної скарги про те, що дійсна вартість транспортних засобів встановлена довідками-рахунками, а не висновками автотоварознавчих досліджень, не заслуговують на увагу, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого». Отже, не обов`язково повинен бути висновок експерта щодо вартості автомобіля. Позивач надав докази вартості автомобіля на час його продажу, а відповідач жодних доказів на спростування тверджень позивачки суду не надав. Вартість автомобіля визначена з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, а також з дотриманням критеріїв правової оцінки поданих сторонами доказів. Виходячи з заявлених позовних вимог, пояснень сторін, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та за відповідачкою слід визнати право власності на грошові кошти отримані нею від продажу автомобіля, стягнути з неї 1/2 частину грошової компенсації вартості автомобіля. Вартість автомобілі позивачем визначено в сумі 9159 доларів, що підтверджується розрахунком калькулятора вартості автомобіля та еквівалентно 397 720 грн. (т. 1 а.с.121). Щодо поділу грошових коштів в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року. 06 березня 2019 року між ТзОВ фірма «Траян» та українець Оленою Євгеніївною було укладено Договір купівлі-продажу майна, яке буде створено в майбутньому. Предметом цього договору були майнові права на однокімнатну квартиру за будівельним номером [ADDRESS] . 29 липня 2022 року між ТзОВ фірма «Траян», [PERSON] та [PERSON] (дочкою позивача та відповідача) було укладено Договір № 29.07.2022 про відступлення права вимоги на майно, яке буде створено в майбутньому. Згідно вказаного договору [PERSON] передала свої права на майно, яке буде створено в майбутньому своїй дочці [PERSON] . Згідно п. 1.2. Договору [PERSON] сплатила ТзОВ фірма «Траян» повну вартість майна, яке буде створено в майбутньому в розмірі 13 955 доларів США. Згідно п. 2.1 Договору за передачу [PERSON] своїх прав та обов`язків щодо набуття майнових прав на квартиру по цьому договору, [PERSON] сплачує [PERSON] готівкою або шляхом перерахування грошові кошти в сумі 13 955 доларів США (т. 1 а.с.26). Договір купівлі-продажу майна, яке буде створено в майбутньому від 06 березня 2019 року було укладено під час шлюбу, грошові кошти сплачені згідно договору були спільними грошовими коштами подружжя. Грошові кошти, які отримала відповідачка за договором від 29 липня 2022 року також були нею отримані в шлюбі. Відповідачка зазначає, що ці грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а тому вони підлягають поділу. Але, такі доводи відповідачки є необґрунтованими, оскільки вже 02 серпня 2022 року вона звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (т. 1 а.с.170-171). Також 07 вересня 2022 року відповідачка подала клопотання в якому зазначила, що шлюбні відносини між ними носять формальний характер, вони вже понад чотири місяці не проживають разом, спільного господарства не ведуть (т. 1 а.с.172). Отже, на час укладення Договору про відступлення права вимоги між сторонами вже існували неприязні стосунки, конфлікт, а тому можна зробити висновок про те, що відповідачка не могла розпорядитись коштами в інтересах сім`ї, оскільки як такої сім`ї вже не існувало. У своїй постанові від 15.03.2024 у справі № 161/6100/22 Верховний Суд зазначив: «майнові права на квартиру [ADDRESS] набуті під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, а тому належали їм на праві спільної сумісної власності. Цим спільним сумісним майном [PERSON] розпорядився на власний розсуд, без згоди [PERSON] відступив майнові права на квартиру своєму брату [PERSON] на підставі укладеного між ними 14 лютого 2020 року договору уступки прав і обов`язків за договором про будівництво житла. Отже зазначеним правочином порушуються майнові права позивачки як співвласника спірного майна, яким без її згоди одноосібно розпорядився колишній чоловік [PERSON]». Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18) та від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20 (провадження № 61-21406св21) зроблено висновок про те, що факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Виходячи з заявлених позовних вимог, пояснень сторін, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та за відповідачкою слід визнати право власності на грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які вона отримала відповідно до договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. Щодо поділу частки засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко-Трейд», код ЄДРПОУ37182646, в розмірі 50%, яка складає 75 375 грн. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03 серпня 2010 року було створено ТОВ «Франко Трейд», код ЄДРПОУ 37182646. Засновниками вказаного товариства є [PERSON] та [PERSON] . Їхні частки є рівними, по 50%. Розмір статутного капіталу складає 150 750 грн. (т. 1 а.с.116). Позив та відповідачка визнають, що розмір частки в статутному капіталі, номінальна вартість якої становить 75 375 грн. є їх спільною сумісною власністю, оскільки набута в шлюбі. Відповідач просить визнати право власності на цю частку за ним, а відповідачка просить її розділити по рівну та визнати за нею право власності на 25% частки. Вказаним товариством займається позивач. З урахуванням вищенаведеного, враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у спільній сумісній власності суд вважає, що сторони мають право кожен на 25% частки. Але, враховуючи, що Товариство засноване позивачем, він зареєстрований як фізична особа підприємець, займається господарською діяльністю Товариства, суд вважає за можливе визнати за ним право власності на частку засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко-Трейд», код ЄДРПОУ37182646, в розмірі 50%, яка складає 75 375 грн., та стягнути з нього на користь відповідачки грошову компенсацію вартості 1/2 частки. Отже, поділу між сторонами підлягає майно на загальну суму 3 889 073 грн. 74 коп.: земельна ділянка, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.; земельна ділянка, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] «За мир», вартість яких 456 181 грн.; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.; частка засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко-Трейд», код ЄДРПОУ37182646, в розмірі 50%, яка складає 75 375 грн.; грошові кошти, які були отримані відповідачкою від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] , в сумі 397 720 грн.; грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які відповідачка отримала відповідно до договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. Половина від загальної суми складає 1 944 536 грн. 87 коп. Тобто, кожна із сторін повинна була б отримати майна, в порядку поділу на цю суму. Позивачу виділено у власність в порядку поділу спільного майна подружжя майна на загальну суму 2 904 971 грн. 62 коп., а саме: земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Садівниче товариство «За мир», вартість яких 456 181 грн.; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.; частку засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко-Трейд», код ЄДРПОУ37182646, в розмірі 50%, яка складає 75 375 грн. Відповідачці виділено у власність в порядку поділу спільного майна подружжя майна на загальну суму 984 102 грн. 12 коп., а саме: грошові кошти, які були отримані нею від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: [NUMBER] , в сумі 397 720 грн.; грошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які вона отримала відповідно до договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому. Отже, стягненню з позивача на користь відповідачки підлягає грошова компенсація вартості 1/2 частки спільного майна на суму 960 434 грн. 75 коп. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з заявлених позовних вимог, пояснень сторін, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, то сплачений ним судовий збір в максимальному розмірі підлягає стягненню на його користь з відповідачки. На підставі наведеного, відповідно до ст. 78, 79-1, 89 Земельного кодексу України, ст. ст. 60, 63, 65, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 331, 355, 364, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved