Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, в якій просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні йому безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, 2025 роках; зобов`язати відповідача забезпечити його безоплатним вугіллям на побутові потреби на 2023, 2024, 2025 роки, за нормою 5,9 тон за кожен рік; стягнути з відповідача на його користь 50 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позиція позивача В обґрунтування позову позивач зазначив, що він більше десяти років працював на підземних роботах у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та з 2006 року, як пенсіонер, забезпечувався безоплатно вугіллям на побутові потреби за адресою реєстрації та проживання: [ADDRESS] , відповідно до ст. 43 Гірничого Закону України. Проте, з 2023 до 2025 він не отримував вугілля за місцем проживання, так як житлово-побутовою комісією ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» вирішено відмовити в отриманні твердого палива (вугілля) на його побутові потреби на підставі того, що він, нібито, фактично не мешкає за адресою реєстрації. Тоді, як умови колективного договору відповідача не містять жодної вказівки щодо постійного проживання за місцем реєстрації, як умови для отримання безоплатно вугілля для побутових потреб. Тому, дії відповідача є неправомірними щодо відмови у наданні йому безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, 2025 роках. Крім того, позивачу завдано моральної шкоди, у зв`язку з тим, що неправомірними діями відповідача йому були спричинені моральні страждання, які полягали у душевних стражданнях з приводу відмови у наданні безоплатно вугілля на побутові потреби та він був позбавлений можливості опалення житлового будинку у осінній та зимовий періоди, що призвело до змін в його повсякденному житті, що і стало підставою для звернення позивача з зазначеним позовом до суду. Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні\~дії у\~справі Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" Гордєєвої О.В., щодо переходу зі спрощеного позовного провадження до загального по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди було відмовлено з огляду на предмет позову, враховуючи те, що даний спір не входить до переліку справ, передбачених частиною 4 ст. 274 ЦПК України. У порядку ст. 178 ЦПК України, представники відповідача скористались своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву, а також надання додаткових пояснень по справі, відповідно до яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо відмови у наданні [PERSON] безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, першому півріччі 2025 роках є правомірними та такими, які відповідають Положенню про порядок забезпечення побутовим паливом на побутові потреби вуглеотримувачів ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (додаток № 19 до розділу 12 колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») щодо вибіркової перевірки проживання вуглеотримувачів та прийняття відповідних рішень. За результатами відвідування членами комісії у 2023-2025 роках адреси реєстрації позивача, було з`ясовано, що позивач за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає, житловий будинок має занедбаний стан, про що свідчать зроблені фото, а також комісією було встановлено проживання іншої особи, тому відповідно до протоколів житлово-побутової комісії від 24.03.2023, 25.10.2023, 21.11.2023, 24.01.2025 вирішено відмовити у 2023, 2024, першому півріччі 2025 роках у наданні [PERSON] безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, першому півріччі 2025 роках. У судовому засіданні позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підставі та доводи, викладені у позові. На спростування доводів представників відповідача щодо фактичного не проживання за адресою реєстрації, позивачем надані в судовому засіданні копії актів звіряння взаєморозрахунків за електроенергію за угодою між [PERSON] та ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, а також з 01.01.2024 по 31.10.2025 за адресою його реєстрації: [ADDRESS] . Представники відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Гордєєва О.В., [PERSON] у судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю на підставах та доводах, викладених у відзиві на позовну заяву, а також додаткових поясненнях по справі. Крім того, за клопотанням представника відповідача [PERSON] , на підтвердження факту не проживання позивача за місцем реєстрації, в судовому засіданні була долучена копія постанови начальника СД ВП № 4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 31.08.2023 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР за № 120230465300000 від 18.08.2023, у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. Відповідно до якої встановлено, що згідно довідки Брагинівської сільської ради за вих. № 863 від 28.08.2023 було встановлено, що згідно книги погосподарського обліку сільської ради за 2006-2020 року, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , значиться [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті господаря домогосподарства право власності не було переоформлено. Станом на 28.08.2023 року в будинку зареєстрований [PERSON] , а з 01.11.2022 по 18.08.2023 у вказаному домоволодінні проживав [PERSON] , який має статус внутрішньо переміщеної особи. У судовому засіданні, з боку відповідача, були допитані наступні свідки: голова житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі ЖПК) - [PERSON] , секретар ЖПК Грецько О.В., члени ЖПК: Лесько В.С., [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили одноголосне вирішення ЖПК позбавити [PERSON] у наданні безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, першому півріччі 2025 роках, так як за результатами відвідування членами комісії у 2023-2025 роках адреси реєстрації позивача, було з`ясовано, що позивач за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає, а також житло має занедбаний стан. Проте, суду не змогли повідомити, скільки точно разів відбувалось таке відвідування, та не заперечували, що виїзди членів комісії, не супроводжувались відповідним фіксуванням встановлених обставин. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , (позивач по справі) працював у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» більше 10 років на підземних роботах, звільнений з посади електрослюсаря підземного 4 розряду ВСП шахта «Ювілейна» з 12.05.2005 за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, та є особою, яка має право на отримання безоплатно вугілля на побутові потреби відповідно до ст. 43 Гірничого Закону України. Відповідно до заяв позивача від 22.09.2022, 21.09.2023, 15.10.2024, направлених до директора філії «Соцвугілля ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» [PERSON] , [PERSON] просив видати йому побутове паливо на побутові потреби згідно п. 12.8 Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на 2023, 2024, 2025 роки, з наданням відповідних документів. Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 24.03.2023 комісією вирішено відмовити за перше півріччя 2023 року в отриманні твердого палива (вугілля) на побутові потреби [PERSON] на підставі того, що він фактично не мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Слухали голову комісії [PERSON] та голову НПГУ шахти «Степова» [PERSON] , які доповіли, що виїздом комісії встановлено, що за словами чоловіка, який вийшов на подвір`я по зазначеній адресі, проживає тимчасово він, так як [PERSON] пустив його пожити тимчасово. Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 25.10.2023 комісією вирішено відмовити за друге півріччя 2023 року в отриманні твердого палива (вугілля) на побутові потреби [PERSON] на підставі того, що він фактично не мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] , з додаванням фото будівлі. Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 21.11.2023 комісією вирішено відмовити на 2024 рік в отриманні твердого палива (вугілля) на побутові потреби [PERSON] на підставі того, що він фактично не мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Слухали голову комісії [PERSON] , який доповів, що виїздом комісії за місцем реєстрації [PERSON] встановлено, що [PERSON] за адресою реєстрації фактично не проживає. Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 24.01.2025 комісією вирішено відмовити на перше півріччя 2025 року в отриманні твердого палива (вугілля) на побутові потреби [PERSON] на підставі того, що він фактично не мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Слухали голову комісії [PERSON] , який доповів, що виїздом комісії за місцем реєстрації [PERSON] 27.12.2024 встановлено, що [PERSON] за адресою реєстрації фактично не проживає. У порядку досудового врегулювання спору, позивачем, на його заяву, була отримана відповідь ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за № 305/3 від 18.04.2025, де вказувалась те, що позивачу надавалось тверде паливо (вугілля) з 2017 по 2022 роки, проте, відповідно до протоколів засідань житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», після 2022 року і по теперішній час, [PERSON] було відмовлено у наданні твердого палива (вугілля) у розмірі 5,9 на рік з тих підстав, що після перевірки фактичного проживання позивача встановлено, що останній не проживає за адресою реєстрації: [ADDRESS] , що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади Брагиніської територіальної громади № 2025/005328957 від 25.04.2025 [PERSON] , [INFO] , з 13.05.2016 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.10.2025, складеного, в присутності свідків, депутатом Брагинівської сільської ради Ляхімець С.А., завіреного печаткою Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, [PERSON] з 13.05.2016 дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та проживає за вказаною адресою, на момент обстеження знаходився вдома. Крім того, як вбачається з копій актів звіряння взаєморозрахунків за електроенергію за угодою між [PERSON] та ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, а також з 01.01.2024 по 31.10.2025 за адресою його проживання: [ADDRESS] , проводиться нарахування та сплата послуг за електроенергію. З копії\~постанови начальника\~СД ВП\~№ 4\~Синельниківського РУП\~ГУНП в\~Дніпропетровській області\~від 31.08.2023\~про закриття\~кримінального провадження\~вбачається,\~внесеного до\~ЄДРДР за\~№ 120230465300000\~від 18.08.2023,\~у зв`язку\~з відсутністю\~складу кримінального\~проступку,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~162\~КК України,\~слідчим встановлено,\~що згідно\~довідки Брагинівської\~сільської ради\~за вих.\~№ 863\~від 28.08.2023\~було встановлено,\~що згідно\~книги по\~господарського обліку\~сільської ради\~за 2006-2020\~року,\~головою домогосподарства\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~значиться [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] .\~Після смерті\~господаря домогосподарства\~право власності\~не було\~переоформлено.\~Станом на\~28.08.2023\~в будинку\~зареєстрований [PERSON] ,\~а з\~01.11.2022\~по 18.08.2023\~у вказаному\~домоволодінні проживав\~ [PERSON] ,\~який має\~статус внутрішньо\~переміщеної особи.\~ \~ \~ Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Статтею 43 Гірничого закону України передбачено, що підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором: пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов`язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок. Відповідно до п. 12.10.1. Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001р. (із змінами та доповненнями), зареєстрованої в Міністерстві праці та соціальної політики України 07.08.2001 року № 71, порядок забезпечення паливом на побутові потреби і надання компенсації витрат за спожиті електроенергію та газ працівниками і пенсіонерами Підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами на Підприємствах відповідно до Гірничого закону України, цієї Угоди, а також Переліку професій працівників з видобутку (переробки) вугілля та працівників вугледобувних підприємств, яким безоплатно надається вугілля на побутові потреби (постанова Кабінету Міністрів України від 17.03.2001 року № 303), Порядком надання компенсації особам, які мають право на безкоштовне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з централізованим опаленням (постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 року № 887), Інструкцією про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби від 11.05.76 р. у частині, що не суперечить вказаним вище нормативно-правовим актам. Відповідно до пункту 12.10.3 вказаної вище Галузевої угоди, безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тон на рік на будинок або квартиру. Безоплатне забезпечення вугіллям поширюється на пенсіонерів, що живуть в Україні, незалежно від того, з якого Підприємства вугільної промисловості України вони вийшли на пенсію, якщо вони відпрацювали в галузі, в тому числі на підземних роботах чоловіки не менше 10 років, жінки 7,5 років. Ця категорія осіб забезпечується побутовим вугіллям тим Підприємством, з якого вони вийшли на пенсію. Особи, які мають право на безоплатне забезпечення побутовим вугіллям, але пішли на пенсію з підприємств інших галузей економіки України, забезпечуються паливом на побутові потреби відповідно до ст. 43, 48 Гірничого закону України за останнім місцем роботи на вуглевидобувному (перероблювальному) або шахтовуглебудівельному Підприємстві. У судовому засіданні не заперечувався сторонами той факт, що [PERSON] , [INFO] , є особою, яка має право на отримання безоплатно вугілля на побутові потреби відповідно до ст. 43 Гірничого Закону України. Проте, як вбачається з матеріалів справи, у період з 2017 до 2022 року, позивачу надавалось тверде паливо (вугілля) у розмірі 5,9 тон на рік, як користувачу житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , а у 2023, 2024, першому півріччі 2025 не надавалось, відповідно до рішень засідань житлово-побутової комісії ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо відсутності фактичного проживання позивача за його адресою реєстрації, прийнятих за наслідками виїзду членів ЖПК щодо перевірки цього проживання. Відповідно до п. 2.2 Положення про порядок забезпечення побутовим паливом на побутові потреби вуглеотримувачів ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (додаток № 19 до розділу 12 колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля) рішення по забезпеченню осіб безоплатним побутовим паливом вперше приймається ЖПК тільки після проведеної перевірки достовірності поданих документів, з виїздом на місце фактичної реєстрації заявника, для визначення фактичного проживання по вказаній адресі, та подальшого встановлення наявності права на видачу заявнику побутового палива відповідно до п. 12.8 Колективного договору. ЖПК проводить вибіркові перевірки впродовж року і засідання ЖПК по мірі надходження документів від вуглеотримувачів. На підставі результатів роботи комісії, оформлюється протокол про затвердження списків вуглеотримувачів на відпуск побутового палива, та подається на затвердження керівнику виробничого структурного підрозділу, філіалу. Однак, представниками відповідача суду не були доведені факти виїзних перевірок ЖПК ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо перевірки проживання позивача за місцем реєстрації відповідними доказами, такими, як складення відповідних актів за результатами цих перевірок, тощо. Тоді, як в судовому засіданні було встановлено, що виїзні перевірки ЖПК ВП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не фіксувалися складанням відповідних актів, про що не заперечували в судовому засіданні свідки з боку відповідача, як члени цієї комісії. Доводи представників відповідача про те, що складення певних актів за результатами перевірки не передбачено їх локальними актами, а саме, Положенням про порядок забезпечення побутовим паливом на побутові потреби вуглеотримувачів ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (додаток № 19 до розділу 12 колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»), не звільняє ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» доводити в судовому порядку певними засобами доказування фактів не проживання вуглеотримувачів, які повинні містити дату, час проведеної перевірки; хто приймав участь у зазначеній перевірці; які конкретні обставини були встановлені під час перевірки, засвідчення їх підписами, тощо. Згідно з частинами першою - третьою статті\~12, частинами першою п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). За наслідками розгляду цивільної справи, крім інших видів судових рішень, суд ухвалює рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Доводи представників відповідача про те, що позивач фактично не проживає за адресою реєстрації, а проживає за місцем реєстрації своєї дружини, а також домоволодіння має занедбаний стан, що перешкоджає проживанню, з наданням відповідних фото, не можуть бути прийняті судом з огляду на те, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що надає йому право користування житловим будинком; позивач не визнавався судом таким, що втратив право користування житловим приміщенням; як споживач електроенергії проводив звіряння взаєморозрахунків за електроенергію з ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, а також з 01.01.2024 по 31.10.2025 за адресою: [ADDRESS] ; відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.10.2025 не вбачається непридатність житла для проживання, що свідчить про користування позивачем житловим будинком та не втрату інтересу до нього. Не можуть бути слушними і доводи представників відповідача про те, що відповідно до постанови від 31.08.2023 про закриття кримінального провадження, з 01.11.2022 по 18.08.2023 у вказаному домоволодінні проживав [PERSON] , який має статус внутрішньо переміщеної особи, а не позивач, з тих підстав, що суду не доведено, що зазначена особа мала титульне проживання (договір оренди, найму тощо), яке б позбавляло права позивача користування спірним житловим приміщенням у будь-який час. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив визнати дії ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо відмови у наданні йому безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, 2025 роках протиправними та зобов`язати ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» забезпечити його безоплатним вугіллям на побутові потреби на 2023, 2024, 2025 роки за нормою 5,9 тон за кожен рік, проте, як було встановлено судом, за 2025 рік відповідачем було відмовлено позивачу у наданні безоплатного вугілля тільки за перше півріччя 2025 року, тому суд вважає за необхідне визнати відмову ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо надання позивачу безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, першому півріччі 2025 роках неправомірною та зобов`язати ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» забезпечити [PERSON] безоплатним вугіллям на побутові потреби на 2023, 2024, перше півріччя 2025 років за нормою 5,9 тон за кожен рік, оскільки представниками відповідача суду не надані беззаперечні докази щодо правомірності своїх дій стосовно відмови у наданні [PERSON] безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, першому півріччі 2025 роках. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що неправомірними діями відповідача йому були спричинені моральні страждання, які полягали у душевних стражданнях з приводу відмови безоплатно вугілля на побутові потреби та він був позбавлений можливості опалення житлового будинку у осінній та зимовий періоди, що призвело до змін в його повсякденному житті. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що судом визнана відмова відповідача неправомірною щодо ненадання позивачу безоплатно вугілля на побутові потреби у 2023, 2024, першому півріччі 2025 роках, характер і тривалість страждань позивача, внаслідок дій відповідача, змін в його повсякденному житті, пов`язаних з цією відмовою, що потребувало від позивача додаткових зусиль для поновлення його звичного життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як відповідно до довідки Обласної МСЕК № 5 серії МСЕ-ДНА-01 № 659923 від 03.03.2009 [PERSON] є інвалідом 2 групи, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1\~332, 32 грн, відповідно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial