Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

24.09.2025 позивач, з використанням системи «Електронний суд» звернувся з позовом до Тернівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачеві та його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі рішення Малосмілянської сільської ради від 24.04.2007 №11-6/V на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 7123784500:01:002:0157, загальною площею 0,1366 га, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй частку у праві власності на вказану земельну ділянку. Позивач, як єдиний спадкоємець, 23.01.2021 прийняв спадщину, подавши до Смілянської державної нотаріальної контори заяву відповідного змісту. Постановою нотаріуса від 12.09.2025 №1431/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому відмовлено, оскільки частка померлої [PERSON] у праві власності на вказану земельну ділянку не виділена, відтак не визначений склад спадкового майна. У зв`язку із викладеним позивач позбавлений можливості оформити спадкові права в інший спосіб, окрім як звернувшись до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 7123784500:01:002:0157, загальною площею 0,1366 га, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 26.09.2025 відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи, підготовче судове засідання призначене на 17.10.2025. Під час підготовчого провадження ухвалою суду від 17.10.2025 витребувано від Смілянської державної нотаріальної контори інформацію про осіб, які зверталися із заявами про прийняття (відмову) від спадщини після смерті [PERSON] ( [INFO] ), видані свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 17.10.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 11.11.2025. Позивач в судове засідання не прибув, подавши письмову заяву про проведення судового розгляду без його присутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та додатках. Відповідач представника в судове засідання не направив, із письмовими заявами по суті справи, клопотаннями про відкладення судового засідання чи проведення судового розгляду без його участі - не звертався. У встановлений судом строк відзиву до суду не подавав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. [PERSON] , [INFO] , позивач в справі, є рідним сином [PERSON] , що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 02.01.1975 Малосмілянським сільським ЗАГС Смілянського району Черкаської області. Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №136426 від 08.10.2007, земельна ділянка з кадастровим номером 7123784500:01:002:0157, загальною площею 0,1366 га, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на підставі рішення Малосмілянської сільської ради від 24.04.2007 №11-6/V належить [PERSON] , співвласником зазначений [PERSON] , розмір частки у спільній власності - 100%. Вказана інформація додатково підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.07.2025, де суб`єктами права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7123784500:01:002:0157, загальною площею 0,1366 га, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, зазначені [PERSON] та [PERSON] . Правовою підставою виникнення даного права вказано рішення органу місцевого самоврядування від 24.04.2007 №11-6/V, відповідне право посвідчується державним актом серії ЯЕ №136426 від 08.10.2007. [INFO] [PERSON] померла в с. Холоднянському, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.11.2020, що видане Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 23.01.2021 в Смілянській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу після смерті [INFO] [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується витягом від 23.01.2021 №63273929. Згідно з інформацією, наданою на виконання ухвали суду від 17.10.2025 Смілянською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , заведено спадкову справу. 30.07.2025 на ім`я останнього видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване під номером 1135. 10.09.2025 [PERSON] звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , а саме земельну ділянку з кадастровим номером 7123784500:01:002:0157, загальною площею 0,1366 га, що розташована по [ADDRESS] , постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2025 №1431/02-31 у видачі свідоцтва відмовлено, оскільки частка померлої [PERSON] у праві власності на вказану земельну ділянку не виділена, відтак не визначений склад спадкового майна. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно по закону, а згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч. 1-2, 4 ст. 86 ЗК України (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення відповідних правовідносин) земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на землю можуть бути громадяни та юридичні особи. Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю. Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ст. 89 ЗК України). Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 4.2 Тимчасового порядку ведення Державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України 02.07.2003 №174 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 07.07.2012 №408), державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснювалася шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК України). Згідно із ч. 1-2 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. За ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Разом із тим у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). При цьому для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. За обставинами даної справи позивач посилається, зокрема, на те, що відмова нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину через відсутність визначення часток спадкодавця у праві спільної власності на спадкове майно, позбавляє його можливості оформити право на спадщину у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивач звернувся до суду із метою захисту свого спадкового права. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі №640/13903/16-ц (провадження №61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі №266/5267/18 (провадження №61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі №550/1040/16-ц (провадження №61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі №601/2592/18 (провадження №61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі №127/23809/18 (провадження №61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі №361/7518/16-ц (провадження №61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі №464/1663/18 (провадження №61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі №570/997/19 (провадження № 61-16257св20). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі №127/23627/20 (провадження №61-17025св21), постанова Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №233/4580/20 (провадження №61-12524сво21). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З матеріалів справи судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7123784500:01:002:0157, загальною площею 0,1366 га, що розташована по [ADDRESS] на підставі рішення Малосмілянської сільської ради від 24.04.2007 №11-6/V на праві спільної сумісної власності належала спадкодавцю [PERSON] та її спадкоємцеві, сину [PERSON] , відповідне право підтверджується правовстановлюючим документом та відомостями ДЗК. Позивач в справі у порядку, передбаченому ст. 1269 ЦК України, прийняв спадщину, інші спадкоємці - відсутні. Право на відповідне майно йому належить, за нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, з часу відкриття спадщини, яким в даному разі, відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є 30.11.2020. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві відмовлено у зв`язку із неможливістю встановити склад спадкового майна. Отже позивачем обрано належний спосіб захисту власного права, судом встановлено наявність підстав для визнання за [PERSON] права на належну спадкодавцеві [PERSON] частку у праві спільної власності на земельну ділянку. Такий же за змістом висновок міститься в постанові Касаційного цивільного суду від 05.01.2024 в справі №760/2920/21 (провадження № 61-14464св23). Відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід ІІ групи. За вказаних обставин судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 3028,00 грн слід покласти на відповідача. Відомостей про інші витрати, пов`язані з розглядом справи, матеріали не містять. На підставі викладеного та

Outcome: approved