Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання припиненими зобов`язання за договором іпотеки та припинення обтяження у формі заборони на нерухоме майно, внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, посилаючись на те, що 23 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11286493000, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 110000 грн. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 173987 та договір іпотеки. Згідно умов договору іпотеки предметом даного договору є житловий будинок в [ADDRESS] . На виконання договору іпотеки від 23.01.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єктом обтяження якого став житловий будинок [PERSON] - запис про іпотеку № 17684910 (спеціальний розділ). У зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору № 11286493000 ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.01.2008 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2015 року позов банку задоволено та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №11286493000 (в системі обліку банку №11286493001) у розмірі 76 580 грн. 79 коп. На виконання вказаного судового рішення відкрито виконавче провадження № 50206980 та 24.12.2020 року постановою головного державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу ДВС таке виконавче провадження закінчено в зв`язку з повним виконанням рішення суду. 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором №11286493000, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія», у тому числі право вимоги за договором поруки. У 2018 році ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 11286493000. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.11.2018 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Хмельницького апеляційного суду від 29.01.2019 року рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.11.2018 року залишено без змін. Суд виходив з того, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2015 року вже стягнуто всю суму основного боргу за кредитними зобов`язаннями, тоді як проценти в розмірі 3% річних та інфляційні витрати на проценти в сумі 332230 грн 64 коп., в період 2014-2016 років, тобто після отримання відповідачами повідомлень про дострокове погашення кредиту, є незаконними. 21 березня 2025 року позивач, в зв`язку з повним виконанням кредитних зобов`язань, звернувся до відповідача із заявою про зняття обтяження та припинення заборони на відчуження предмету іпотеки, а саме: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Проте відповіді не отримала. Оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання, просила визнати припиненими зобов`язання за договором іпотеки, укладеним 23.01.2008 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК», посвідченим 23.01.2008 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М., відповідно до якого предметом іпотеки є домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та виключити запис про іпотеку № 17684910 від 23.01.2008 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; припинити (зняти) обтяження у формі заборони на нерухоме майно, внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме обтяження за реєстраційним номером 6441435 від 23.01.2008 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Представник позивача у судове засідання не з?явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду відзив на позов, в якому зазначив таке. Станом на дату укладення договору факторингу № 49 від 17.11.2016 року сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором - ТОВ «Українська Факторингова компанія» за договором про надання споживчого кредиту № 11286493000 від 23.01.2008 року становить 109 811,43 грн, з яких: 13 749,65 грн - сума основного боргу; 47 184,98 грн - сума простроченого основного боргу; 2 530,85 грн - сума нарахованих процентів; 46 345,95 грн - сума прострочених процентів. На підставі ст. 514 ЦК України саме до ТОВ «Українська факторингова компанія» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11286493000 від 23.01.2008 року у сумі 109 811,43 грн. Судовим рішенням від 30.11.2015 року не припинено дію кредитного договору, кредитний договір не розірвано, а лише стягнуто заборгованість у розмірі 76 580,79 грн, яка виникла станом на 16 квітня 2014 року, що саме це зазначено у судовому рішенні. Отже банк не змінював строк виконання основного зобов?язання зазначеним судовим рішенням, а лише просив суд стягнути заборгованість, яка виникла станом на 16.04.2014. Крім того, достроково заборгованість за кредитним договором також стягнута не була. Зазначення у рішенні Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області суду по справі № 688/1631/18 тієї обставини, що банк втратив можливість нарахування процентів та інфляційних витрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є підставою стверджувати про те, що заборгованість за кредитним договором є погашеною, а само по собі судове рішення у справі № 688/1631/18, яким суд відмовив позивачу у задоволенні позову про стягнення заборгованості не є підставою для припинення зобов`язання боржника, а отже, відсутні підстави стверджувати про припинення іпотеки. Враховуючи вищенаведене, станом на теперішній час, відсутні підстави для припинення іпотеки, передбачені Законом України «Про іпотеку», оскільки зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 11286493000 від 23.01.2008 року боржником повністю не виконано, строк дії договору іпотеки від 23.01.2008 року не закінчився. Просили у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Українська факторингова компанія» відмовити повністю. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за договором кредиту, так і за договором іпотеки. Зобов`язання щодо сплати нарахованих відповідачем відсотків за неправомірне користування коштами, інфляційних витрат не входять до основного зобов`язання за кредитним договором та є додатковими вимогами, які не охоплено зобов`язаннями за договором іпотеки. Таким чином, 76 580,79 грн сплачено, нараховані відсотки в сумі 332230 грн 64 коп. є такими, що нараховані незаконно, іншої заборгованості, окрім відсотків не має, а тому є усі підстави вважати, що заборгованість по споживчому кредиту №11286493000 від 23.01.2008 року погашена у повному обсязі, тобто відбулося виконання основного зобов`язання в повному обсязі, а тому є усі підстави для припинення іпотеки та зняття обтяжень у формі заборони на нерухоме майно. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02.06.2025 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою суду від 05.06.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 08.07.2025. 26.06.2025 від представника ТОВ «Українська факторингова компанія» надійшов відзив на позов. 30.06.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 08.07.2025 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті на 10.09.2025. За клопотаннями представника позивача судові засідання відкладено на 14.10.2025, 13.11.2025. 13.11.2025 від представника позивача надійшла заява про компенсацію судових витрат. Ухвалою суду від 13.11.2025 до участі в справі залучено третю особу без самостійних вимог [PERSON] . 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 23 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11286493000, відповідно до умов якого позивач надав останньому кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 110000 грн., а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 23 січня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього кредитного договору. Згідно з п. 1.2.2 кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кредит частинами згідно Графіка, але в будь-якому разі не пізніше 23 січня 2018 року. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору сторони погодили, що банк у відповідності до ст.ст. 525, 611 ЦК України має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно умов п.1.2.2 цього Договору та має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту в разі порушень істотних умов договору. Відповідно до п.6.2 Кредитного договору терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту, за умови, що банк направив на адресу позичальника повідомлення про порушення зобов`язань, а позичальник не усунув зазначених порушень зобов`язань за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 173987 та договір іпотеки. Згідно умов договору іпотеки предметом даного договору є житловий будинок в [ADDRESS] . На виконання договору іпотеки від 23.01.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єктом обтяження якого став житловий будинок [PERSON] - запис про іпотеку № 17684910 (спеціальний розділ). У зв`язку з порушенням умов кредитного договору, відповідно до вимог розділу 6 кредитного договору, п. 2.2 договору поруки та ст. 1050 ЦК України, 27 лютого 2014 року за №30-11/9917, №30-11/9918 банк направив [PERSON] , [PERSON] вимоги про необхідність усунення порушень кредитного договору, яку вони отримали 17 березня 2014 року, 11 березня 2014 року. У зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору № 11286493000 ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.01.2008 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2015 року позов банку задоволено та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №11286493000 (в системі обліку банку №11286493001) у розмірі 76 580 грн. 79 коп. На виконання вказаного судового рішення відкрито виконавче провадження № 50206980 та 24.12.2020 року постановою головного державного виконавця Шепетівського міськрайонного відділу ДВС таке виконавче провадження закінчено в зв`язку з повним виконанням рішення суду. 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором №11286493000, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія», у тому числі право вимоги за договором поруки. У 2018 році ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 11286493000. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.11.2018 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, банк відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання договору, а отже, втратив можливість нарахування та стягнення процентів за кредитним договором. Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України можливе лише на залишок непогашеної суми заборгованості за рішенням суду від 30.11.2015 року. Рішенням Хмельницького апеляційного суду від 29.01.2019 року рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.11.2018 року залишено без змін. Посилання відповідача на те, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 30.11.2015 року не стягувалася достроково заборгованість за кредитом та змінено строк виконання основного зобов`язання спростовується змістом мотивувальної частини вказаного судового рішення. 4.Норми права, які застосував суд. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), зокрема договорів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України). Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша\~статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізує абзац третій\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Припинення основного зобов`язання є підставою для припинення іпотеки (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»). Згідно зі статтею 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5.Оцінка суду. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Такого правового висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц та від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц. Як встановлено судом, з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням суду 30.11.2015 року у справі № 688/1839/14-ц, іпотека за договором іпотеки припинилася у зв`язку із припиненням основного зобов`язання виконанням, проведеним належним чином. Оскільки судом встановлено факт повного виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання припиненими зобов`язання\~за договором\~іпотеки, внаслідок чого обтяження предмета іпотеки підлягає виключенню. Зазначене також узгоджується із висновком, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19). Безпідставними є посилання відповідача на те, що банк не стягував достроково заборгованість за кредитом, оскільки, звертаючись в 2014 році до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору укладеного з позичальником. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. І право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припинилося. Вказані обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання. Аналогічні висновки містить і постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №910/17048/17 від 18.01.2022 (п. 111). Суд встановив, що ТОВ «Українська факторингова компанія» нараховано 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на проценти за період 2014-2016 років, які нараховано безпідставно. У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі № 263/12775/20 визначено, що зобов`язання щодо сплати нарахованих відповідачем відсотків за неправомірне користування коштами, інфляційних витрат не входять до основного зобов`язання за кредитним договором та є додатковими вимогами, які не охоплено зобов`язаннями за договором іпотеки. Кошти стягнуті з боржника за рішенням суду у справі № 688/1839/14-ц, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.12.2020. Отже, основне зобов`язання припинено у зв`язку з його виконанням. Позичальник виконав зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, що відповідно до вимог закону є підставою для визнання припиненими зобов`язання за договором іпотеки, у зв`язку з чим вимога про зняття заборони на відчуження нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження цього майна відповідає способу захисту порушеного права позивача. 6.Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1937, 92 грн (968,96 грн. * 2). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Доказами в цивільному у судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Такого висновку дійшла ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 14500 грн. В подальшому до закінчення судових дебатів адвокат надав суду квитанцію до прибуткового касового ордера про оплату правничої допомоги від 13.11.2025 на суму 9000 грн, яку просив стягнути з відповідача на користь позивача. Судом встановлено, що 18.03.2025 року між [PERSON] та адвокатським бюро «Андрія Євтушенка» в особі керуючого адвоката Євтушенка А.С. укладено договір про надання правничої допомоги. Предметом вказаного договору є надання наступних юридичних послуг: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у суді. Згідно з додатковою угодою №1 до договору про надання правничої допомоги від 18.03.2025 підписаного сторонами, сторони узгодили вартість послуг: надання усної консультації 500 грн, опрацювання законодавства та судової практики 1500 грн, підготовка досудової вимоги 1000 грн, підготовка та подання позовної заяви 4500 грн, участь в судових засіданнях 1000 грн за одне, гонорар успіху 4000 грн. При визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Надання консультації та опрацювання законодавства та судової практики на загальну суму 2000 грн охоплюється послугою складення позовної заяви, тому не може вважатися фактично понесеними як окремий вид роботи, виконаної особою. Представник позивача участі у судових засіданнях не брав. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи та виконаних робіт, обсягом наданих особою послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності витрат на правову допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають становити 4500 грн, які слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved