Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.05.2025 звернувся до Диканського районного суду Полтавської області з позовною заявою та просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно та виділити в натурі частки у спільній частковій власності на будинок. В обгрунтування позовних вимог вказує, що він відповідно до укладеного 30.04.1992 договору купівлі-продажу є власником 3/5 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту належна йому частина будинковолодіння складається з приміщення тамбуру № 1-1 площею 1,9 кв.м.; приміщення санвузла № 1-2 площею 7,2 кв.м., приміщення кухні № 1-4 площею 10,9 кв.м.; приміщення кімнати № 1-5 площею 16,9 кв.м.; приміщення кімнати № 1-6 площею 21,8 кв.м.; приміщення кімнати № 1-7 площею 24,7 кв.м.; приміщення коридору № 1-8 площею 13,4 кв.м., а також допоміжних господарських будівель та споруд: гаража - літера «Б»; сараю - літера «Д»; сараю - літера «Е»; літньої кухні - літера «Г»; погребу вхідного - літера «В», хвіртки № 3, воріт огорожі № 2. Також він являється власником земельної ділянки, на якій розташовано 3/5 належного йому будинковолодіння і така має призначення - для будівництва та обслуговування зазначеного будинковолодіння та має площу 0,1098 га. Позивач [PERSON] вказує, що при реєстрації права власності на придбане нерухоме майно, реєстровий напис містить інформацію про реєстрацію не квартири, як помилково зазначено у договорі-купівлі-продажу, а частки житлового будинку, про яку нотаріусом також зазначається у п.1 договору, зокрема переліку складових будинковолодіння нотаріусом зазначається, що вони в цілому складають 3/5 ідеальну долю. За час спільного користування з іншим співвласником будинковолодіння [PERSON] , позивач [PERSON] у 1997 році здійснив будівництво сараю, позначеного літерою «Е», площею 24 кв.м., а [PERSON] зроблено добудови у житловому будинку, а також сараю літера «Ж» та гаражу літера «З». Вказані добудови та реконструкція, вчинені ними за спільним погодженням та використовуються для власних потреб, а фактична зміна розміру часток, що пов`язана із добудовами та реконструкціями вчиненими співвласниками нерухомого майна. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір про порядок володіння та користування спільним майном, відповідно до якого сторони погодили користування об`єктами нерухомого майна відповідно до належних їм часток. Згідно з технічною інвентаризацією нерухомого майна та висновку щодо технічної можливості поділу в натурі об`єкта нерухомого майна, встановлено, що належна частка позивачу у визначеній нерухомості - житлового будинку складає 3/5 частини, що відповідає частці визначеній у правовстановлюючому документі. Житлова частина будівлі має відокремлений вихід, садибна частина є окремо огородженою та має відокремлений вхід на територію садиби, тому належна частка позивачеві можу бути виділена як окремий об`єкт нерухомого майна в натурі. Разом з тим, через наявні об`єкти самочинного будівництва, а також невідповідність відомостей Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з відомостями правовстановлюючих документів на належне нерухоме майно позивачеві, останній позбавлений можливості виділити належне йому нерухоме майно в окремий об`єкт нерухомості та зареєструвати такий у встановленому законом порядку за собою. Вказані обставини і слугували підставою звернення позивача з вказаним позовом до суду. 26.05.2025 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. 30.05.2025 відповідачем Диканською селищною радою подано до суду відзив на позову, у якому відповідач визнав позовні вимоги та проти їх задоволення не заперечував. 10.06.2025 [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] та Диканської селищної ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно та виділення в натурі частки у спільній частковій власності на будинок шляхом поділу об`єкту нерухомого майна. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він на праві спільної часткової власності володіє 2/5 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Іншим співвласником цього нерухомого майна являється відповідач за зустрічним позовом [PERSON] . Також [PERSON] вказує, що він являється користувачем земельної ділянки, на якій розташовані 2/5 частини належного йому житлового будинку, що передана йому Диканською селищною радою в користування. Так позивач за зустрічним позовом вказує, що ним здійснено будівництво допоміжних господарських будівель та споруд, зокрема гаражу літ. З, сараю літ. Ж, погребу вхідного літ. ж, а також здійснив реконструкцію належної йому частини житлової будівлі шляхом добудови тамбуру «ІІІ, приміщення коридору №2-11, приміщення кухні №2-12, приміщення передпокою №2-13, приміщення санвузла № [NUMBER] , приміщення кімнати № [NUMBER] , приміщення кімнати № [NUMBER] . Спір щодо порядку користування майна спільної часткової власності у [PERSON] з іншим співвласником [PERSON] відсутній, однак через неможливість реєстрації права власності на частку у зазначеному будинковолодінні з підстав невідповідності заявлених прав правовстановлюючим документам та відомостям технічного паспорту садиби, останній відмовився від посвідчення у нотаріальному порядку договору про виділ в натурі часток належних їм у будинковолодінні. Тому звернувся з вказаним позовом до суду. 13.06.2025 представником третьої особи Державної інспекції архітектури та містобудування України подано до суду письмові пояснення в яких вказано про необґрунтованість позовних вимог з підстав вказаних у письмових поясненнях третьої особи. Зокрема, посилається на те, що законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва, на думку, представника, не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права. З огляду на казане, представник третьої особи просить долучити пояснення по справі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства з урахуванням даних письмових пояснень. 17.06.2025 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області прийнято зустрічний позов та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 07.07.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 22.09.2025 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області залишено позовну заяву без руху та надано строк для усунення недоліків. 16.10.2025 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області задоволено клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] та клопотання позивача за зустрічним позовом [PERSON] та продовжено строк наданий судом на усунення недоліків. 03.11.2025 продовжено строк розгляду цивільної справи та призначено судове засідання. Позивач за первісним позовом [PERSON] подав до суду заяву про підтримання позову, зустрічний позов [PERSON] визнає, просив розгляд справи провести у його відсутність. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду заяву про визнання первісних позовних вимог заявлених до нього та підтримання зустрічних, розгляд справи просив проводити у його відсутність. Відповідач Диканська селищна рада до суду подала відзиви на первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] .. У відзивах зазначила про визнання позовних вимог та просила розгляд справи проводити у відсутність представника селищної ради. Третя особа Державна інспекція архітектури та містобудування України подала до суду письмові пояснення, які сформовані в системі "Електронний суд", стосовно поданих первісних позовних вимог. В матеріалах справи знаходяться заяви третіх осіб [PERSON] та [PERSON] про розгляд первісного та зустрічного позову у їх відсутність, заперечення проти таких позовних вимог не надійшли. Дослідивши документи по справі та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. 30.04.1992 укладено договір купівлі продажу, відповідно до якого позивач за первісним позовом [PERSON] придбав житлову квартиру [ADDRESS] , яка складається з І-І внутрішній тамбур 1,9 кв. , І-2 ванна 5,2 кв.м., І-3 туалет 0,9 кв. м., І-4 кухня 11,4 кв.м, І-5 кімната 16,4 кв.м, І-6 кімната 21,6 кв.м, І-7 кімната 24,7 кв. м., І-8 коридор 13,8 кв.м., жилою площею 62,7 кв.м, загальною площею 95,9 кв.м., що складає 3/5 ідеальну долю, гараж «Б», погріб вхідний «В», літня кухня «Г», сарай «Д», огорожа в загальному користуванні (а.с.9) Відповідно до належно завіреної копії договору купівлі-продажу будинку [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та складається з внутрішнього тамбура 2-1 площею 3,1 кв.м; , кімнати 2-2 площею 12,7 кв.м.; кімнати 2-3 площею 11,9 кв.м; кімнати 2-4 площею 19,2 кв.м, кімнати 2-5 площею 13,1 кв.м, кухні 2-6 площею 10,5 кв.м, топочної 2-7, жилою площею 56,9 кв.м, що складає ідеальну долю 2/5 частини. Вказаний договір купівлі продажу посвідчений державним нотаріусом Диканської нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за №44 (а.с.85). Рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради народних депутатів від 29.04.1992 № 89, новозбудованій частині [ADDRESS] , що знаходиться між №38 та 40 дати назву [PERSON] з встановленням відповідної нумерації жилих будинків по правій та лівій вулиці, згідно додатку (а.с. 12 зворот). При цьому, як вбачається з додатку до вказаного рішення виконавчого комітету, зокрема списку громадян, які проживають по [ADDRESS] [PERSON] проживає по [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до згаданого додатку [PERSON] (продавець квартири [PERSON] ) проживав по [ADDRESS] . 18.12.2012 за первісним позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1098 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , кадастровий номер 5321055100:30:004:0402, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.29). В той же час, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] є належним користувачем земельної ділянки, що підтверджується відповідною довідкою від 17.10.2025, виданою виконавчим комітетом Диканської селищної ради (а.с.200). 12.08.2024 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, розташованого по [ADDRESS] . Згідно вказаного технічного паспорта вбачається, що за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта, такий складається з житлового будинку позначеного літ. А-1, гаражу літ. Б, З, погріба вхідного літ. В, ж, літньої кухні літ.Г, сараїв літ. Д, літ. Е, літ. Ж, огорожі №1, воріт огорожі №2, хвіртки №3, № 4 (а.с. 23-28). Даний технічний паспорт має відмітки про те, що на реконструкцію житлового будинку літ А-1, нове будівництво літ Е, сараю літ. Ж, гаражу літ. З, не надано документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Разом з тим у техпаспорті зроблена відмітка про проведення технічного обстеження вказаних самовільних побудов та встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с.25) Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, за результатами технічного обстеження вказаних об`єктів встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 14-22). Також відповідно до висновків Державної пожежно-рятувальної частини України у Полтавській області будівля сараю літ. Е, сараю літ. Ж, гаражу літ. З, будинок літ. А, розташованого по [ADDRESS] не суперечить діючим в Україні проти пожежним нормам та правилам (а.с.43, а.с. 117). Як вбачається з наданої відповіді [PERSON] та [PERSON] . Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Диканської селищної ради, первісному позивачу [PERSON] і позивачу за зустрічним позовом [PERSON] відмовлено у введенні об`єкта будівництва в експлуатацію, розташованого [ADDRESS] , сараю літ. Е, житлового будинку літ. А-1, гаражу літ. З., оскільки вказані побудови не підпадають під перелік об`єктів, які можуть бути прийнятті за\~наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018 року № 158 ( а.с. 41-42). У вказаній відмові також значиться що згадані вище об`єкти будівництва не суперечать умовам містобудівної документації, а саме Генеральному плану та Плану Зонування території смт. Диканька, затвердженого рішенням 21 сесії 7 скликання Диканської селищної ради від 21.12.2017 року №11. Позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем [PERSON] за зустрічним позовом проведено технічне обстеження, за результатами якого встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації житлового будинку літ.-А, у якому проведено реконструкцію, сараю літ.Е, сараю літ.Ж, гаража літ. З, які розташовані по [ADDRESS] . Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй введена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За приписами ст. 331 ЦК України визначені загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, він приймається в експлуатацію згідно з цим порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкту. Як встановлено судом, гараж літ. З,, сараї літ. Ж, та літ. ж за адресою: [ADDRESS] позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] збудовано без одержання необхідних дозволів на здійснення будівельних робіт, тобто самовільно. Також [PERSON] проведено реконструкцію самого житлового будинку літ.А без отримання відповідних дозволів на таку. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 року встановлено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Разом з тим, судом не приймаються до уваги твердження представника третьої особи стосовно непередбаченої законодавством можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатацію, оскільки, спірний гараж, сараї та погріб вхідний є об`єктами вже завершеного будівництва, що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно сарай літ. Е. має бути визнане за позивачем [PERSON] , оскільки він являється власником земельної ділянки, а сарай літ. Ж, гараж літ. З., погріб вхідний літ. Ж та реконструйований житловий будинок А-1 за позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , який є належним користувачем земельної ділянки, на якій зведено дані споруди, вказані побудови збудовано з дотриманням будівельно-технічних норм і правил, без порушень нормативних документів, діючих у галузі будівництва, при цьому не порушуються права та законі інтереси інших осіб. Що стосується позовних вимог стосовно виділення в натурі належних [PERSON] 3/5 частин у садибному житловому будинку, а позивачу за зустрічним позовом [PERSON] в окремий житловий будинок 2/5 частин будинку, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи позивач за первісним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] уклали між собою угоду про виділ в натурі кожному з них в окреме будинковолодіння частини житлового будинку, яка відповідає частці кожного з них у спільній частковій власності, а саме [PERSON] 3/5 частини, а [PERSON] 2/5. Однак начальником ЦНАП Диканської селищної ради, як [PERSON] так і [PERSON] відмовлено у реєстрації будинку через невідповідності у правовстановлюючому документі та технічному паспорті (а.с. 59, а.с 133). Згідно ч.1\~статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Як випливає з положення ч.1 та ч.3\~ст. 367 ЦК України поділ в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню майна. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 1622/16834/12. Разом з тим у своїй позовній заяві позивач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом просить здійснити виділ своєї частки нерухомого майна в натурі шляхом поділу. З приводу зазначеного позивачами способу захисту суд зазначає наступне. Поділ спільного майна (ст. 367 ЦК України) відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні (ст. 364 ЦК України) тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні надалі не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися в результаті його поділу й належать позивачеві та відповідачеві. За наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. Суд, застосовуючи приписи ст. 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно позивача й залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів. По даній справі встановлено, що власниками спірного нерухомого майна є дві особи [PERSON] та [PERSON] , тому за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ (ст. 367 ЦК України) з визначенням розміру виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися в результаті його поділу й належать позивачеві та відповідачеві. Такий правовий висновок викладений у постанові ВП ВС від 23.04.2025 \~у справі №\~357/3145/20. При цьому суд застосовує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, де зазначено, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша\~статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що\~суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально\~(постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №\~\~9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі №\~\~750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц (пункт 7.47), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 31)). Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, за технічними показниками об`єкт нерухомого майна може бути поділено, при умові визнання права власності на реконструкцію житлового будинку літ. А-1, нове будівництво сараю літ.Е, сараю літ. Ж, гаража літ. З. Склад новоутвореного об`єкта нерухомого майна : -об`єкт №1 - власник [PERSON] житловий будинок літ.А-1, загальною площею 96,8 кв.м., житловою площею 63,4 кв.м., а саме: 1-1 тамбур 1,9 кв.м.; 1-2 санвузол 7,2 кв.м.; 1-4 кухня 10,9 кв.м., 1-5 кімната 16,9 кв.м.; 1-6 кімната 21,8 кв.м., 1-7 кімната 24,7 кв.м., 1-8 коридор 13,4 кв.м., гараж літ.Б., погріб вхідний літ.В, літня кухня літ.Г, сарай літ.Д, сарай, літ.Е., частина огорожі №2, хвіртка №3. -об`єкт №2 власник [PERSON] житловий будинок літ.А-1, загальною площею 144,0 кв.м., житловою площею 75,0 кв.м., а саме: ІІІ тамбур 4,6 кв.м., 2-1, тамбур 3,0 кв.м., 2-2 кімната 13,0 кв.м., 2-3 кімната 12,0 кв. м.; 2-4 кімната 19,4 кв.м.; 2-5 кімната 13,5 кв.м.; 2-6 кухна, 10,5 кв.м; 2-7 топкова 2,6 кв.м.; 2-8 ванна 4,8 кв.м.; 2-9 вбиральня 1,3 кв.м.; 2-10 коридор 12,8 кв.м.; 2-11 коридор 5,2 кв.м.; 2-12 кухня 10,7 кв.м.; 2-13 передпокій 10,4 кв.м.; 2-14 санвузол 3,1 кв.м.; 2-15 кімната 8,7 кв.м.; 2-16 кімната 8,4 кв.м., сарай літ.Ж, погріб вхідний літ. ж, гараж літ. З., частина огорожі № 1, хвіртка №4 (а.с. 37-39). Враховуючи вищевикладене, а також взаємовідносини, що склалися між співвласниками спірного домоволодіння, які мають намір поділу в окрему одиницю належні їм частини житлового будинку з надвірними побудовами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення як первісних позовних вимог так і зустрічних позовних вимог. На підставі статтей 259, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved