Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та зобов`язання до вчинення дій, в якому просить зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк», відновити залишок кредитних коштів на особистому картковому рахунку [NUMBER] за договором SAMDNWFC000109440505 від 11.09.2024 року, який належить [PERSON] до стану, в якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій 11.09.2024 року, шляхом повернення на картку/рахунок [NUMBER] за договором SAMDNWFC000109440505 від 11.09.2024р. грошові кошти в розмірі 34 000 грн та здійснити повернення всіх сплачених [PERSON] відсотків і штрафних санкцій в період з 11.09.2024р. по день ухвалення рішення; припинити дію договору по картковому рахунку [NUMBER] із внутрішнім номером обліку банківських операцій SAMDNWFC000109440505 від 11.09.2024 року відкритого на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк»; закрити кредитну картку [NUMBER] із внутрішнім номером обліку банківських операцій AMDNWFC000109440505 від 11.09.2024 року видану на ім`я [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк». Свої вимоги мотивує тим, що вона є клієнтом АТ «Приватбанк». 11.09.2024р. близько 23.00 год. невстановлені особи зламали її акаунт на телефоні, після чого вона виявила несанкціоновану транзакцію з переведення коштів, яку вона не здійснювала та не підтверджувала. А саме із банківської картки № [NUMBER] були зняті кошти на суму 174 559 грн. Виявивши несанкціоноване зняття коштів з банківської карти, вона негайно повідомила про вказані операції АТ «Приватбанк», зателефонувавши до кол-центру. При зверненні в банк, з`ясувалося, що 11.09.2024р. у вечірній час на її ім`я було відкрито кредитний ліміт на суму 34000 грн., після чого кредитні кошти переведені на карту іншого банку. Між тим, позивач жодних кредитних договорів не укладала, ні в АТ КБ «ПриватБанк», ні в жодній іншій фінансовій установі. Несанкціоновані транзакції за її рахунком відбулися у ніч, коли у м. Конотоп відбувались обстріли з боку рф, у її будинку були вибиті вікна. На наступний день, з приводу шахрайських дій відносно неї невідомими особами, вона звернулася до поліції, і на підставі її заяви відкрито кримінальне провадження. Досудове розслідування у даній справі триває по теперішній час. Після проведення незаконного зняття коштів з її банківської карти, вона змушена сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, які фактично не отримувала. Позивач неодноразово зверталася до АТ КБ «Приватбанк» з вимогами анулювати або заморозити кредит до ухвалення судового рішення, однак її заяви залишені без розгляду, відновлення порушених прав банком фактично не здійснено. Відтак позивачка вважає, що невідомим їй шляхом, треті особи здійснили вхід до її акаунту "Приват 24" та оформили кредит. Списання, перерахування грошових коштів з карткового рахунку та оформлення заяви про надання кредиту відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Позивачка своїми діями або бездіяльністю жодним чином не сприяла втраті чи незаконному використанню її персональних даних, що б дало змогу ініціювати незаконні платіжні операції. Вважає дії відповідача неправомірними, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.03.2025 р. позовна заява прийнята до провадження та призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 22.05.2025р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судових засіданнях вимоги позову підтримували, просили задовольнити заявлені вимоги. В судове засідання 09.12.2025р. останні не з`явились, подавши заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позову заперечувала, неодноразово заявляла клопотання про відкладення розгляду справи. 22.05.2025 р. до суду скерувала клопотання про витребування доказів, яке в подальшому просила залишити без розгляду. В судове засідання 09.12.2025р. не з`явилась, подавши клопотання про долучення доказів, яке задоволено судом. Крім того, 09.10.2025 р. остання подала додаткові пояснення у справі на заперечення позовних вимог, де вказує, що платіжні операції на рахунку [PERSON] могли відбутися внаслідок необачної поведінки самої позивачки, що свідчить відомості про перехід за посиланням у Вайбер з пропозицією ввести пароль від Приват24 та ігнорування позивачем повідомлень від Банку. До суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку. Також не надано доказів того, що позивач негайно повідомила Банк про втрату доступу до Приват24, при тому що позивач мала і реальну змогу самостійно заблокувати будь які входи до Приват24 під її авторизацією з інших мобільних пристроїв, які нею не виконувались. Це свідчить про те, що саме позивач своїми діями та бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню даних, що дають можливість ініціювати платіжні операції на її рахунку. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за наступних підстав. По справі встановлено і сторонами не оспорюється, що позивачка [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». На обгрунтування своїх вимог остання покликається на те, що 11.09.2024р. у вечірній час, шляхом шахрайських дій, невстановлені особи зламали її акаунт в додатку «Приват 24» та відкрили кредитний ліміт на суму 34000 грн. по картковому рахунку № [NUMBER] , після чого кредитні кошти були переведені на карту іншого банку, залишок після операцій залишився (мінус)33 944,31 грн. Стверджує, що жодних кредитних договорів вона не укладала, коштів не отримувала і не здійснювала з ними жодних операцій. Так, згідно наданих представником АТ КБ «Приватбанк» доказів, а саме паспорту споживчого кредиту (а.с.93), заяви про приєднання (а.с. 98), 11.09.2024р. о 23:54 від мені [PERSON] було підписано ОТП паролем Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту. На підставі підписаних документів було оформлено віртуальну кредитну картку [NUMBER] , яку було активовано та встановлено кредитнй ліміт. В подальшому, на карті [NUMBER] , шляхом створення платежів у Приват24 під авторизацією [PERSON] , були здійснені наступні платіжні операції з використання кредитного ліміту: 12.09.2024 о 00:04 - переказ грошових коштів на рахунок отримувача [NUMBER] , банк отримувача JSC UNIVERSAL у сумі 24 120,00 грн. ( сума у валюті картки з урахуванням комісій -11 800,71 грн.); 12.09.2024 о 00:08 - переказ грошових коштів на рахунок отримувача [NUMBER] , банк отримувача JSC UNIVERSAL у сумі 11 457,00 грн. ( сума у валюті картки з урахуванням комісій -24 843,60 грн.) Також, 12.09.2024 о 00:06 відбулось зарахування коштів на рахунок кредитної картки [NUMBER] у сумі 2 700,00 грн. [PERSON] , 5168742733420891. Після проведених транзакцій було використано кредитний ліміт у загальному розмірі 33 944,31 грн. Також, згідно наданої відповідачем інформації, Банком зафіксовані наступні входи до Приват24 під авторизацією [PERSON] : 11.09.2024р. о 19:42 год., 20:21 год., 20:44 год. При цьому місцем розташування звідки здійснювались входи о 20:21 год. зазначено Німеччина, Франкфурт на Майні, а о 19:42 год. Нідерланди, Амстердам, з різних нетипових пристроїв, операційних систем та різних IP-адрес. Такі обставини ставлять під сумнів, що вхід до «Приват24» був здійснений 11.09.2024р. саме позивачкою, адже вона фізично не могла перебувати в один вечір одночасно в різних країнах та заходити в свій акаунт з різних пристроїв. В подальшому, 12.09.2024 [PERSON] у відділені АТ КБ «Приватбанк» здійснила перевипуск віртуальної картки [NUMBER] на фізичну картку [NUMBER] , а віртуальну картку [NUMBER] було закрито. Даний факт стверджується виписками з особового рахунку та фото клієнта [PERSON] у відділенні банку. Згідно долученої позивачем відповіді АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 133), остання 12.09.2024р., тобто в день вчинення несанкціонованих операцій, дійсно зверталась до банку з приводу вчинення відносно неї шахрайських дій. Таке звернення підтверджено листом АТ КБ «Приватбанк». Таким чином не заслуговують на увагу твердження представника АТ КБ «Приватбанк» про те, що позивачка не повідомила банк негайно про відносно інциденту шахрайства. Крім того позивачка 12.09.2024р., тобто в день списання спірних коштів звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення та 12.09.2024 року відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024200450000986 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України (шахрайство). Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 12.11.2024 р. [PERSON] повідомлено про розгляд її звернення стосовно повернення коштів, які були списані 11.09.2024 р., а також, повідомлено, що банк не може повернути кошти за наступних підстав: було встановлено, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу у системі дистанційного обслуговування клієнта Приват-24, вхід у який був здійснений під її авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват-24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу, після чого до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дані можна було здійснити лише за допомогою використання її фінансового телефону та іншої особистої інформації. В зазначеній відповіді викладено загальні приписи списання грошових коштів. ( а.с.22,23) Представником позивача адвокатом Юсан І.О. на адресу АТ КБ «Приват банк» 03.02.2025 р. спрямовано заяву щодо врегулювання спору, який залишився без реагування. ( а.с.27). Також на адресу суду скеровано результати службової перевірки за фактом непідтвердження клієнтом [PERSON] операцій за її картками № [NUMBER] та [NUMBER] , згідно якої встановлено, що особа, яка проводила вищевказані транзакції мала доступ до аккаунту Приват24 клієнта. Відтак клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки в стоп-лист платіжною системою. Зазначено, що повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, покладено на утримувача платіжного засобу. Порушень договірних відносин з клієнтом з боку Банку не встановлено. Позивач в свою чергу стверджує, що не передавала інформації третім особам, оскільки телефон був при ній, вона знаходилась у себе в помешканні, оскільки в ніч з 11 на 12 вересня 2024 року у м. Конотоп відбувались обстріли рф. Згідно ч.3 ст. 82 ЦПК України, дана обставина є загальновідомою, а тому не потребує доказуванню. Після виявлення несанкціонованих операцій вона негайно звернулась як до банку так і до правоохоронних органів і дана обставина визнана судом доведеною. Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, -а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлення виключний переліку платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначення загальних засад функціонування платіжних систем в Україні, загальних засад випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлення прав, обов`язків та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначення загального порядку здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури визначає Закон України «Про платіжні послуги» № 1591-IX. Згідно зі статтею 1 Закону 1591-IX, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту. Неналежною платіжною операцією в цілях цього Закону вважається платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 20 ст. 38 Закону 1591-IX користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом та не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права. Згідно п. 29 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затв. Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 164 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту. Пунктами 136, 137 розділу VІI вищевказаного Положення визначено, що Емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту і несе ризик збитків від виконання таких операцій. Згідно пунктів 143-147 Положення, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача, а у разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18) вказану правову позицію підтримав. Згідно з частинами другою третьою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою, четвертою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вищенаведеного, АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківською карткою позивач не користувалась, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання (перерахування) грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши підозрілі дії зі своїм рахунком, позивачка одразу в це же день повідомила про цей факт банк та звернулась до правоохоронних органів. Таким чином, суд дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні послуги», Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затв. Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 164 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком позивача, які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку вона має погашати, та нарахування плати у великому розмірі за кредитні кошти, які нею не отримувались, а сама послуга не замовлялась, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 651 ЦК України, а кредитний договір підлягає розірванню. Також, позивачка, як користувач картки, будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ КБ «ПриватБанк» письмово чи в електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24» не вчиняла, також не вчиняла дій що могли призвести до втрати/передання картки та інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Навпаки, відразу після виявлення незаконної транзакції [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» для зупинення операцій та блокування банківської картки, а також із заявою до правоохоронних органів. При цьому при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що позивач порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Судом встановлено факт звернення позивачки до банку про скасування спірних транзакцій, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивачки була дійсно відсутня воля на вчинення таких перерахувань, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Також судом взято нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що: «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.» Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки [PERSON] № [NUMBER] , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] не є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , шляхом зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок кредитних коштів на особистому картковому рахунку [NUMBER] за договором SAMDNWFC000109440505 від 11.09.2024 року, який належить [PERSON] до стану 34 000 грн у вигляді кредитного ліміту, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій 11.09.2024 року, щодо оформлення кредиту та зняття коштів в сумі 33 944,31 грн. та скасувати всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість по них, які були нараховані [PERSON] з 11.09.2024 року та будуть нараховані по день закриття картки. Також слід зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» припинити дію договору по картковому рахунку [NUMBER] із внутрішнім номером обліку банківських операцій SAMDNWFC000109440505 від 11.09.2024 року відкритого на ім`я [PERSON] та закрити кредитну картку [NUMBER] . На підставі викладеного,

Outcome: partial