Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/16093/21 від 07.09.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/6910/23 від 18.07.2023 вирішено визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Позивач вказує, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурного і духовного розвитку, не створює умов для отримання освіти, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дочки. Дії відповідачки свідчать про її самоусунення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини. Відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні дочки, взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться її життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі дочки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. [PERSON] свідомо і тривалий час нехтує, як мати малолітньої дочки, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, що є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. З моменту прийняття рішення про розірвання шлюбу та рішення про проживання дитини разом із батьком, відповідачка не спілкувалася із дочкою, не допомагала їй, не відвідувала з нею лікарів, не цікавилася її навчанням та дозвіллям. Позивач вважає, що така поведінка відповідачки свідчить про її ухилення від батьківських обов`язків. Також позивач звертає увагу на несплату відповідачкою аліментів на утримання дитини, що шкодить інтересам дитини. Мати зобов`язана виховувати дочку, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідачка не цікавиться дочкою. Дочка з батьком проживають окремо. [PERSON] працює та забезпечує дочку всім необхідним, піклується про її здоров`я та навчання. Відповідачка не виявляє інтересу до своєї дочки, отже свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Поведінка відповідачки з моменту прийняття рішення про розірвання шлюбу і рішення про визначення місця проживання дитини з батьком і до дня подання позовної заяви свідчить про те, що їй байдужа доля дитини. [PERSON] не має батьківської турботи з боку її матері. Батьківську турботу дитина отримувала лише від позивача та його родини. Наразі між [PERSON] та її матір`ю, не існує ніяких сімейних зв`язків, а тому від їх офіційного розриву не може настати якихось негативних наслідків для інтересів дитини. Отже, відповідачка, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно дочки, зокрема, цікавитися нею, її життям та майбутнім, матеріально допомагати, дбати про її культурний та духовний розвиток, спілкуватися з нею, сприяти в отриманні дочкою освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання нею батьківських обов`язків не існує. Тому, позбавлення батьківських прав відповідачки - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалась. Служба у справах дітей Вінницької міської ради 22.10.2025 надала висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] щодо дитини [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача - адвокат Чубенко С.В. пояснила, що відповідачка після розірвання шлюбу із позивачом фактично самоусунулась від виховання доньки. Позивач самостійно піклується про дитину, виховує її, забезпечує усім необхідним. Зауважила, що у матеріалах справи міститься заява відповідача згідно якої вона не заперечує стосовно позбавлення її батьківських прав щодо дитини. Вказала, що Служба у справах дітей у минулому році повідомляла відповідача про неналежне виконання нею батьківських обов`язків та про те, що їй потрібно змінити своє ставлення щодо виконання нею своїх обов`язків. Однак, відповідач свого ставлення не змінила, участь у вихованні доньки не бере, почала проявляти активність у вихованні лише після звернення до суду із цим позовом. Позивач у судовому засіданні підтримав думку свого представника. Просив задовольнити позов. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову. Пояснила, що намагається приймати активну участь у житті доньки. Вказала, що тривалий час перебувала у важких життєвих обставинах. Зараз перебуває у декретній відпустці, оскільки має дворічного сина та її дохід становить 860 гривень, що складається з соціальної допомоги на утримання сина. Вказала, що має цивільного чоловіка, який працює та отримує заробітну плату. Вони проживають втрьох у двокімнатній квартирі. Одна кімната та кухня житлові, а друга кімната потребує ремонту через пожежу. Із теперішнім чоловіком збирають кошти на ремонт другої кімнати. Після того як приведуть другу кімнату до умов, придатних для проживання, зможе частіше забирати до себе доньку. Вказала, що зацікавлена у тому, щоб бути присутньою у житті доньки, намагається забирати її до себе додому на вихідні, по можливості намагається матеріально забезпечувати доньку. Зазначила, що її молодший син любить проводити час із сестрою. У дітей склалися теплі та дружні стосунки. Вважає, що добре піклується у догляді за дітьми. В майбутньому хотіла б, щоб донька проживала разом із нею, тоді вона мала б змогу піклуватись про неї так, як зараз піклується про молодшого сина. На час визначення місця проживання дитини розуміла, що позивач створить кращі умови для життя їх доньки, оскільки той має достатній дохід та допомогу від своїх батьків, у той час як відповідач залишилась без батьків та повинна самостійно вирішувати тягар своїх проблем. Щодо наявності у неї заборгованості зі сплати аліментів, вказала, що їй не було про це відомо. Вона вважала, що позивач аліменти не стягує, оскільки обіцяв їй цього не робити. Пояснила, що на прохання чоловіка вона написала заяву про те, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Це пов`язано з тим, що позивач не хотів, щоб його мобілізували та просив написати таку заяву, водночас обіцяв, що у її відносинах з донькою нічого не зміниться, перешкод для спілкування не буде та не будуть стягуватись з неї аліменти. Наслідків написання такої заяви вона не розуміла, а зараз ця заява використана проти неї. Пояснила, що звернулась до служби у справах дітей для визначення часу перебування із донькою у святкові дні та на канікулах, оскільки позивач намагається перешкодити їй зустрічатись з донькою. Вказала, коли молодший син піде в садочок, відповідач планує влаштуватись на роботу, аби мати змогу забезпечувати краще своїх дітей, також матиме більше часу для участі у шкільному житті доньки, також матиме комфортні умови для проживання разом. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради повідомила, що підтримує висновок Вінницької міської ради від 16.10.2025 про недоцільність позбавлення батьківських прав матері, [PERSON] , щодо дитини [PERSON] . Поданий службою висновок складався упродовж тривалого часу. Служба ретельно з`ясувала усі обставини сімейної ситуації. Перш ніж надати висновок, відбулось чотири засідання комісії, соціальні служби у ході психологічної роботи з дитиною переконались, що дитина позитивно реагує на обох батьків. Не уникає розмови про матір, не демонструє жодного негативу чи небажання з нею спілкуватись. Представник наголошувала, що неможливість сплачувати аліменти не свідчить про неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки суперечитиме інтересам дитини. Просить суд під час винесення рішення взяти до уваги наданий службою висновок. Суд також заслухав думку дитини [PERSON] , [INFO] , яка повідомила, що їй подобається бути і в мами, і в тата. Вказала, що в тата в квартирі кращі умови для проживання, оскільки в мами в одній кімнаті тепло, а в кухні холодно. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, думку дитини, суд дійшов такого висновку. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. 19, 150, 151-154, 164-166, 180-183, 191 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.02.2017, виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/16093/21 від 07.09.2021 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/6910/23 від 18.07.2023 вирішено визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Ухвалюючи вказане рішення, суд встановив, що позиція відповідача з визнання позову сформувалась в суді та обумовлена тим, що вона (відповідач) не має облаштованого місця проживання, де вона могла б проживати з дитиною, також у неї відсутній будь-який дохід, за рахунок якого вона мала б змогу утримувати спільну з позивачем дитину. Разом із цим, під час розгляду цієї справи, суд встановив, що підставою для подання позову позивачем про визначення місця проживання дитини стали висловлені позивачу [PERSON] наміри відповідачки [PERSON] забрати дитину проживати із нею до іншої країни. Відповідно до судового наказу судді Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/1389/24 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття». Вказаний наказ прийнято до примусового виконання Першим відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 05.02.2024, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №74042242. Згідно із Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №74042242 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2025 року становить 47295,49 грн. З січня 2024 року оплати по аліментах відсутні. Зазначене узгоджується із довідкою №54441 від 03.04.2025, що видана Першим відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до Довідки № 06-04/261 від 13.05.2025, що видана директором Комунального закладу «Вінницький ліцей № 27», за період навчання [PERSON] в 1-2 класах мати [PERSON] контакту зі школою не підтримувала, з учителями не спілкувалась, успішністю дитини не цікавилася, батьківські збори не відвідувала. Дитину до школи приводить і забирає лише батько. Учениця систематично відвідує навчальні заняття у школі. Школярка повністю забезпечена необхідним навчальним приладдям для освітнього процесу. Дівчинка завжди охайна, доглянута. Вказано, що батько здійснює значну допомогу при проведенні позаурочних виховних заходів, у яких бере участь класний колектив доньки. Відповідно до довідки квартального комітету Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці № 358 від 06 травня 2025 року [PERSON] проживає разом зв своєю дитиною [PERSON] . Вказано, що матір [PERSON] не навідує дитину. Всі обов`язки щодо утримання та виховання дитини забезпечує її батько. Відповідно до довідки квартального комітету Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці № 359 від 06 травня 2025 року зазначено, що до складу сім`ї входять власник - [PERSON] , син [PERSON] , невістка - [PERSON] , внук [PERSON] , правнучка [PERSON] . Зазначені особи дійсно проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Також додано довідку квартального комітету Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці № 360 від 06 травня 2025 року, яка аналогічна за змістом згаданій довідці № 359 від 06 травня 2025 року. Проживання позивача разом із донькою за адресою [ADDRESS] підтверджується також довідкою про реєстрацію місця проживання особи №72461 від 24.10.2023. Згідно з Актом № 70 від 06.05.2025, затвердженим головою квартального комітету «Тяжилів», [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON] в [ADDRESS] . Дитина має власну кімнату, забезпечена усім необхідним для повноцінного та духовного розвитку дитини відповідного віку, навчається в 2-Є класі КЗ «Вінницький ліцей №27», відвідує гурток танців та англійської мови. Мати [PERSON] до дитини не навідується, не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини, її навчанням з 2020 року. Вказано, що всі обов`язки щодо утримання та виховання дитини несе батько дитини [PERSON] що підтверджують громадяни: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно із заявою від 23 квітня 2024 року, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г., [PERSON] відмовляється від виховання її доньки [PERSON] та дає згоду на позбавлення її батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] . Вказано, що [PERSON] відомо наслідки передбачені ст. 166 СК України та вказано, що вона просить розглядати справу за її відсутності, так як не має можливості бути присутньою у судовому засіданні. На адресу суду надійшов лист служби у справах дітей Вінницької міської ради №31/00/011/48074 від 04.08.2025 у якому вказано, що органом опіки та піклування Вінницької міської ради на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області 15.03.2024 у справі №127/8295/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, 10.06.2024 було надано суду висновок №01/00/011/139987 щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2024 №127/8295/24 в задоволенні позову відмовлено. Згідно з висновком Вінницької міської ради від 16.10.2025 про недоцільність позбавлення батьківських прав матері, [PERSON] , щодо дитини, [PERSON] , [INFO] , встановлено, що позбавлення батьківських прав суперечитиме найкращим інтересам дитини. У висновку зазначено, що питання надання відповідного висновку розглядалося 05.08.2025, 26.08.2025, 09.09.2025, 07.10.2025 на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, на яких було заслухано пояснення батьків, розглянуто документи, які стосуються даної справи. На засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради батько [PERSON] зазначив, що мати дитини, [PERSON] з 2022 року не бере участі у вихованні та навчанні доньки, не цікавиться її життям та здоров`ям, а з початку 2024 року жодного разу не сплатила аліменти на утримання [PERSON] , також повідомив, що місце проживання колишньої дружини йому невідоме. Мати, [PERSON] , на засіданнях комісії, які відбулися 09.09.2025 та 07.10.2025, пояснила, що мешкає у м. Вінниці. За її словами, донька [PERSON] відвідувала її 07.09.2025, однак під час зустрічі дівчинка хвилювалася за батька, кажучи, що «його можуть вбити». [PERSON] вважає, що батько налаштовує доньку проти неї. Додатково повідомила, що не надає кошти на утримання дитини, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за молодшою дитиною, та не знала про наявність заборгованості зі сплати аліментів у сумі близько 50000 грн, оскільки, зі слів батька, стягнення аліментів було припинено. За можливості, вона іноді передавала кошти на утримання доньки. [PERSON] заперечує проти позбавлення її батьківських прав, висловлює намір підтримувати з донькою дружні та теплі стосунки. За бажанням [PERSON] , бере її до себе на вихідні з ночівлею, а також регулярно спілкується з нею телефоном. В ході психологічної роботи, дитина [PERSON] , [INFO] , не уникала розмов про матір і не проявляла небажання згадувати її. На запитання: «З ким би тобі було краще жити з батьком чи матір`ю?» дівчинка без вагань відповіла з батьком. У більшості ситуацій вибору вона асоціює себе саме з фігурою батька, поруч із яким почувається комфортно та захищено. Коли потрібно було визначити, хто де має перебувати, вибір переважно робився на користь батька. При цьому, мати на малюнках не вилучалася, дитина відводила їй певне місце, з теплотою, чутливістю та доброзичливістю розповідала про її образ і роль. [PERSON] дуже тепло ставиться до батька. Як і більшість дітей, вона хотіла б мати повноцінну сім`ю, але усвідомлює, що наразі це неможливо. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним 03.10.2025 працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради, у сім`ї матері [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для ночівлі дитини [PERSON] . Помешкання чисте, складається з двох кімнат, перебуває у стані ремонту. Одна з кімнат після пожежі непридатна для проживання, інша має косметичний ремонт і облаштована необхідними меблями. 07.10.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини матір [PERSON] була попереджена про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] , [INFO] . Роз`яснено, що батьки зобов`язані забезпечувати дитину життєво необхідними потребами: харчуванням, житлом, відпочинком, медичним обслуговуванням, фінансовою підтримкою та іншими засобами для повноцінного розвитку, незалежно від наявності шлюбу чи спільного проживання. Крім того, матері [PERSON] наголошено, що відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, позбавлення матері батьківських прав у цій ситуації може призвести до розриву сімейних зв`язків, обмеження права дитини на спілкування з матір`ю та не відповідатиме її найкращим інтересам. Крім того, наявність заборгованості зі сплати аліментів не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Матір висловила намір підтримувати зв`язок із дитиною. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої\~статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III\~«Про охорону дитинства»\~(далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга\~статті 15 Закону № 2402-III). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення наведених положень\~статті 164 СК України\~свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі №204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в\~справі № 455/307/22\~та інших. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від\~23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі №404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та ін. Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини(постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23). У частинах п`ятій, шостій\~статті 19 СК України\~встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18). За положенням частини шостої\~статі 19 СК України\~суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Однак, дослідивши висновок органу опіки та піклування, суд вважає що він є об`єктивним, обґрунтованим та таким, що складений на підставі всебічного з`ясування обставин справи. Органом опіки проведено чотири засідання, заслухано пояснення батьків, розглянуто документи, що стосуються справи, взято до уваги інформацію Вінницького міського центру соціальних служб щодо психологічної роботи з дитиною [PERSON] , акти обстеження умов проживання дитини у сім`ї батька та у сім`ї матері. Крім того, у судовому засіданні відповідно до положень статті 171 СК України, судом також заслухано думку дитини [PERSON] , яка пояснила, що хоче бути і з мамою і з батьком. Жодних конфліктів з ними немає. Вказала, що проживати краще їй з батьком в силу того, що у нього кращі умови для її проживання. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Водночас, суд враховує висловлені у судовому засіданні пояснення відповідачки щодо її бажання більше часу проводити разом з дитиною. Написана нею заява у нотаріуса про згоду на позбавлення її батьківських прав та розгляд у її відсутність справи не може бути підставою для такого позбавлення. Адже відповідачка пояснила підстави написання цієї заяви тим, що вона погодилась на особисте прохання позивача, а також тому, що на той час перебувала у скрутному матеріальному становищі та усвідомлювала, що відповідач може краще забезпечити життя її доньки. Також суд враховує поведінку відповідачки, яка звернулась до органу опіки та піклування для визначення часу для спілкування із дитиною. Представник третьої особи підтвердила факт звернення відповідачки з цього приводу. Тобто відповідачка вживає заходів для спілкування з дитиною та для належного виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів того, що відповідачка жорстоко поводиться із дитиною, є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, примушує її до жебракування та бродяжництва, була засуджена за вчинення умисного злочину щодо дитини, суду не надано, а також не встановлено судом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують умисного невиконання\~відповідачкою своїх\~батьківських обов`язків\~без поважних\~причин, винної поведінки та факт свідомого ухилення [PERSON] від виконання обов`язків з виховання дітей, а також те, що змінити її поведінку у кращу сторону неможливо. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази окремо та у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд дійшов висновку, що поведінка відповідачки загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. Заборгованість зі сплати аліментів, що виникла є недостатнім доказом свідомого ухилення відповідачки від утримання доньки. Крім цього, відповідачка стверджує, що не знала про існування богу. Також суд враховує, що відповідачка має дворічного сина, по догляду за яким перебуває у декретній відпустці, та у подальшому вона бачить себе матір`ю, яка працює та належним чином забезпечує своїх двох дітей. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав, необхідно вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Тому суд вважає, що наразі позбавлення батьківських прав [PERSON] не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ. Проте встановлені судом обставини справи, зокрема щодо відсутності участі матері у шкільному житті дитини, її навчанні, наявність заборгованості зі сплати аліментів, вказують на наявність підстав для того, щоб попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки - [PERSON] , [INFO] . Верховний Суд звертав увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів обставин свідомого ухилення матір`ю дитини від виконання нею своїх батьківських обов`язків та наявність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу до відповідачки [PERSON] як позбавлення її батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] . Отже, у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: dismissed