Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Представник Позивача, Самойленко П. М., звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою про стягнення з Відповідача на користь Позивача, [PERSON] , 3% річних у розмірі 1 080,61 грн та інфляційних втрат у розмірі 5 145,53 грн, а також про стягнення витрат на сплату судового збору у сумі 968,96 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначивши розгляд на 30 червня 2025 року. 16 червня 2025 року Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, що Позивач і зробив у встановленому законом порядку. В обґрунтування позову зазначив, що 13.06.2014 року Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління (далі АТ «Ощадбанк») та Відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № [NUMBER] , згідно якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 6 000 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору заборгованість останнього склала 6 293 грн. 63 коп. Майнові інтереси АЕ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») згідно договору страхування кредитів №055/21 від 01.08.2014року. За зверненням АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 6 293 грн. 63 коп. 05.02.2019 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №05/02/2019, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору.В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 6 293 (шість тисяч двісті дев`яносто три) грн. 63 коп., що було сплачено як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №849240. 22.08.2019 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя було задоволено позов ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 6 293 грн. 63 коп., 768 грн. 40 коп. судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. 00 коп. 04.11.2022 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №70186787 щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого документа. 12.05.2025 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №70186787 у зв`язку із фактичним виконанням Відповідачем рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2019 року. Таким чином позивач вважає, що має право на стягнення з [PERSON] суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №333/1872/19 23.08.2019 року та до дня фактичного виконання рішення суду 11.05.2025 року. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь три відсотка річних в розмірі 1 080,61 грн., інфляційні витрати в розмірі 5 145,53 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, а також не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання рекомендованим листом судової повістки за адресою реєстрації відповідача, що повернувся до суду без вручення з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За відомостями, які надані суду стороною позивача, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на яку останньому надсилався конверт. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв, заяв та клопотань по справі також не надходило. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, направивши за місцем реєстрації відповідача копію заочного рішення суду для відома. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2019 року, ЄУНСС №333/1872/19, позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу були задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 6 293,63 грн., судовий збір в сумі 768,40 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби умісті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) серії ВП №70186787 від 04.11.2022 року, було відкрито виконавче провадження щодо виконання вищевказаного рішення суду. 12.05.2025 року головним державним виконавцем Комунарського відділу державноївиконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сулаковим Едуардом Івановичем,винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №70186787, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду від 23.08.2019 року по цивільній справі №333/1872/19, оскільки борг, виконавчий збір та витрати стягнуто у повному розмірі. Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу за невиконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2019 року у справі № 333/1872/19. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно із статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із пунктом 5.1 постанови №14 від 17.12.2013 року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь три відсотка річних в розмірі 1 080,61 грн. та інфляційні витрати в розмірі 5 145,53 грн., надав суду відповідний розрахунок, який розрахований за період з 23.08.2019 року (наступний день винесення рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2019 року, ЄУНСС №333/1872/19) до 11.05.2025 року (дня фактичного виконання рішення суду). Таким чином судом перераховано інфляційні втрати та три відсотки річних у відповідності до періоду з 23.08.2019 року (наступний день винесення рішення Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 22.08.2019 року, ЄУНСС №333/1872/19) до 11.05.2025 року (дня фактичного виконання рішення суду). Так, розмір простроченого грошового зобов`язання складає 6 293,63 грн., за період з 23.09.2019 року по 11.05.2025 року пройшло 2089 днів. Таким чином розмір 3% річних за час прострочення складає 1 080 грн. 61 коп. (6293.63 х 3% х 2089 : 365 = 1 080,61 грн.). Тобто інфляційне збільшення за період прострочення складає 6293.63 x 1.817577 6293.63 = 5 145,53 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з такого. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн., суд зазначає таке. Як вбачається з договору про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року укладеного між адвокатом Самойленко П.М. та ФОП [PERSON] , адвокат надає клієнту правову допомогу, з метою захисту та відновлення порушених, невизнаних, оспорюваних прав та законних інтересів клієнта, які виникли у останнього на підставі договорів про відступлення права вимоги та інших укладених ФОП [PERSON] . Додатковою угодою №11 до договору про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року було визначено вартість послуг, які надаються клієнту в розмірі 4000,00 грн. Платіжною інструкцією від 24.04.2024 року підтверджується сплата [PERSON] послуг про надання правової допомоги №01/11/2022 в розмірі 4000,00 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.1, 2 ст.137 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн., і зазначені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», станом на день звернення позивачем до суду (станом на 03.05.2024 року), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою-підприємцем підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір (з урахуванням понижуючого коефіцієнту) в розмірі 968,96 грн. (1211,20 х 0,8). Враховуючи наведене та правила ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 943,72 грн. (97,39%), іншу частину сплаченого судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: approved