Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

11.11.2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Дебт Форс» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 82330, вчиненого 12.06.2021р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капитал» (правонаступником якого є відповідач) заборгованості на загальну суму 23418,58 грн. В обґрунтування позову зазначає, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням умов, передбачених Законом України «Про нотаріат», відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Зазначає, що оскільки кредитний договір, який наданий нотаріусу, не був посвідчений нотаріально, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Крім того, вказував на те, що з його заробітної плати здійснювались відрахування на рахунок приватного виконавця Закорка В.В. для оплати заборгованості за вказаним виконавчим написом та така була ним погашена в повному обсязі, однак в квітні 2025 року на його рахунки знову був накладений арешт, а виконавче провадження не було закрито, тобто грошові кошти так і не надійшли на рахунок стягувача. Також просив стягнути з відповідача у справі судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору за подання позову та заяви про його забезпечення в сумі 1816,80 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. В свою чергу, 27.11.2025р. до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначала, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості. Зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, представником відповідача було заявлене клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому остання не погодилась із вказаним представником позивача розміром витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. та зазначила, що до позовної заяви не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, що підтверджували б перерахунок коштів адвокату у вказаній сумі. Позивач в судове засідання не з`явився, в поданому позові просив розглянути справу без його участі та за участі його представника. 09.12.2025р. від представника позивача адвоката Глуха М.В. надійшла заява, у якій представник просив розгляд справи проводити за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач, будучі належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, правом на участь в судовому засіданні свого представника також не скористався. Третя особа в судове засідання також не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.06.2021 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено оскаржуваний виконавчий напис № 82330 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (Кредитор, правонаступником якого є відповідач, а.с. 29-30) заборгованості за кредитним договором № 5537/0005XSGF від 03.04.2013 р., укладеним між ПАТ «Платінум банк» та позивачем, в сумі 22768 грн 58 коп., з яких: - прострочена заборгованість за сумою кредиту 3643 грн 21 коп.; - прострочена заборгованість за комісією 26 грн. 92 коп.; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2276 грн 16 коп.; - строкова заборгованість за комісією 90 грн. 49 коп.; - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 16731 грн 80 коп. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плату із стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 650 грн 00 коп., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Згідно з виконавчим написом загальна сума, яка підлягала стягненню з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал», складає 23418 грн 58 коп. /а.с. 23/. На підставі поданої заяви стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» про примусове виконання рішення від 15.12.2021р. /а.с.24/ 14.01.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка В.В. на підставі виконавчого напису № 82330, виданого 12.06.2021 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, відкрито виконавче провадження № 68179640 /а.с. 27-28/. 19.01.2022р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка В.В. у вказаному виконавчому провадженні було постановлено звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] /а.с.31-32/. Також, аналогічну постанову даним приватним виконавцем постановлено 13.07.2023р. /а.с.21/. Відповідно до копії довідки ТОВ «Шосткинський завод «Імпульс» №06/806 від 23.04.2025р. (за місцем працевлаштування позивача [PERSON] ) вказане товариство на користь ТОВ «Вердикт Капітал» утримало та перерахувало на рахунок приватного виконавця Закорка В.В. грошові кошти в сумі 26250,44 грн. /а.с.17/. На підтвердження чого до позову були долучені копії платіжних інструкцій /а.с.18-20/. 05.06.2024р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка В.В. на підставі ухвали Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у справі №591/8035/23 було замінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал на ТОВ «Дебт Форс», яке є відповідачем у справі /а.с.29-30/. Відповідно до інформації про виконавче провадження № 68179640 /а.с.35-43/ 11.02.2025р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Макаренко А.С. матеріали вищевказаного виконавчого провадження за заявою стягувача та на підставі Рішення Ради приватних виконавців України №77 від 17.01.2025р. були передані приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. Після чого, 12.02.2025 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. прийняв виконавче провадження №68179640 відповідною постановою. 27.10.2025р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. кошти боржника [PERSON] було арештовано /а.с.33-34/. Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п.п.1.2, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості, іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі Перелік №1172). Відповідно до Переліку № 1172 документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку № 1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи питання щодо правомірності оспорюваного виконавчого напису, суд вважає за необхідне зупинитись на наступному. По-перше, всупереч положенням Переліку № 1172 договір про відкриття банківського (карткового) рахунку № 5537/0005XSGF від 03.04.2013 р. між ПАТ «Платінум банк» та позивачем, що був наданий нотаріусу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, не посвідчений нотаріально /а.с.25/. По-друге, позивач у позові стверджує, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не пересвідчився у безспірності його заборгованості перед кредитором та закінчився трирічний строк з дня виникнення права вимоги, адже договір був укладений ще в 2013 році. В свою чергу представник відповідача наголошував, що заборгованість була безспірною. З наданих матеріалів справи сторонами не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи на підтвердження видачі кредиту, строку кредитування та нездійснення платежів на погашення кредиту (банківську виписку, квитанції, платіжні доручення тощо), які свідчили б, що розмір заборгованості позивача перед стягувачем, зазначений у написі, є безспірним. Відповідач у своєму відзиві не спростував доводів про те що, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не надав достатніх та належних доказів відповідно до пункту 3.2 передбаченого Переліком № 1172. За сукупності таких обставин, суд доходить висновку, що підстав для вчинення виконавчого напису не було. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підсумовуючи наведене, виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Так позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 4000 грн. та сплачений ним судовий збір в загальному розмірі 1816 грн. 80 коп. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги серії ВМ №1075661, укладений на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 27.10.2025р. Натомість вказаний договір в матеріалах справи відсутній, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем не надано жодних доказів (як-то квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), що свідчать про їх понесення, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс або понесе витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу заявлених ним витрат на правову допомогу. Разом з тим, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved