Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

До Славутського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю, звернулася [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Таргоній Вадим Миколайович, зазначаючи про те, що [PERSON] був чоловіком позивачки. В обґрунтування позову зазначає, що 15.11.2024 року близько 22 год. 30 хв. в с. Крупець Шепетівського району Хмельницької області машиніст [PERSON] керуючи пасажирським електропотягом №255, сполученням «Київ-Рахів», на 174 км. Пікет -4, перегін станції «Славута-Кривин», допустив наїзд на [PERSON] , [INFO], який на регульованому залізничному переїзді переходив колію. Внаслідок смерті [PERSON] його дружині було спричинено моральну шкоду. Вказує, що внаслідок смерті чоловіка позивачка назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивачка не зможе отримати від чоловіка пораду, не зможе розділити святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Позивачка вказує, що її сталий життєвий устрій непоправно змінено з неналежних від неї обставин. До смерті чоловіка в позивачки було звичне життя, в якому чоловік займав важливе місце. Вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з чоловіком, який не може бути поновлений. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] в 1984 року, отже до його смерті вони прожили разом 40 років, в шлюбі народили та виховали дітей. Це свідчить про стійкість життєвих зав`язків, відповідно до болючої втрати від руйнування таких зв`язків. Вказує, що позивачка прожила в шлюбі із загиблим все своє доросле життя. Передчасна смерть її чоловіка стала різкою психотравматичною подією для неї та її дітей. Її страждання, пов`язані зі смертю чоловіка є триваючими, оскільки втрата чоловіка є непоправною подією. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки в якості моральної шкоди завданої смертю 300 000 грн. без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2025 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду на 05.12.2025 року. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, її представник позовні вимоги підтримав із підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала, зазначивши, що нещасний випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим [PERSON] п. 2.20, 3.4 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України затверджених наказом МТУ від 19.02.1998 року № 54, відповідно до яких вішоходи мають ряд прав та обов`язків, зокрема згідно пунктів 2.1 пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Пунктом 2.2 передбачено, що перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. У п.2.3 вказано, що при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. П.2.5, 2.10 передбачено, що пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях. Проходити вздовж залізничної колії ближче п`яти метрів від крайньої рейки. Відповідно до Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затвердженні Постановою КМУ від 10.11.1995 № 903, із змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 437 від 13.07.2016 забороняється особам, які не належать до працівників залізничного транспорту ходити по залізничних коліях. Внаслідок умисно вчинених [PERSON] порушень п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.10, та п. 3 Правил, він був травмованим. Загибелі [PERSON] передувало свідоме та умисне порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Факт вчинення [PERSON] умисних дій, спрямованих на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України звільняє АТ «Укрзалізниця» від будь-якої відповідальності за шкоду, в тому числі моральну, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно акту комісійного огляду електровоза ЧС4-075 від 19.11.2024 року видно, що прилади з безпеки електровоза перебували в справному стані та відповідають вимогам Інструкції №ЦТ-ЦШ-0058 та №ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015, гальмівні магістралі, подача піску, механізми подачі звукових сигнали малої та великої гучності справні, прожектори і буферні ліхтарі на кабіні 1 та 2 справні, обладнання АЛС з блоком УКБМ та швидкостемірами працювало стійко, радіостанція КХ, УКХ з кабіни 1, 2 справні. Згідно протоколу №ТЧ1-01-479/ДЕ від 19.11.2024 року встановлено, що локомативна бригада в складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] при слідуванні поїздом №255 на електровозі ЧС4-075 в добу 15/16.11.2024 року діяла у повній відповідності до вимог діючих нормативних документів з безпеки руху та сумісного наказу МВС України та МІ України від 02.03.2020 №204/175 зареєстрованого в МЮ України 29.04.2020 року за №386/34669. З цих підстав у задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши вступні слова, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши докази відповідно до ст.89 ЦПК України, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є чоловіком позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Крупець Шепетівського району Хмельницької області. Постановою слідчого від 31.12.2024 кримінальне провадження №12024244000001928 від 16.11.2024 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні працівника залізничного транспорту - машиніста поїзда [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження №12024244000001928 від 31.12.2024 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 15.11.2024 о 22 год. 28 хв. в с. Крупець Крупецької ОТГ Шепетівського району Хмельницької області машиніст [PERSON] , [INFO] , керуючи пасажирським електропоїздом №255, електровоз ЧС4-075, сполученням Київ-Рахів, на 174 км. Пікет-4, перегін станції «Славута-Кривин» «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» допустив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який на регульованому залізничному переїзді на заборонний сигнал світлофора, обійшовши шлагбаум з велосипедом в руках раптово вийшов на залізничну колію. Внаслідок наїзду [PERSON] загинув на місці події. З висновку експерта № 87 від 18.11.2024 року слідує, що причиною смерті [PERSON] є тілесні ушкодження, спричинені ударною та вираженою по силі дією тупих твердих предметів прижиттєво в короткий проміжок часу перед настанням смерті, могли бути спричинені дією конструктивних виступаючих частин рухомого складу залізничного транспорту, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові та шлункового вмісту з трупа [PERSON] виявлено наявність етилового (винного) алкоголю кількості в крові - 14,79 проміле. До відзиву на позов, відповідачем долучені наступні докази. Згідно акту комісійного огляду електровоза ЧС4-075 від 19.11.2024 року, прилади з безпеки електровоза перебували в справному стані та відповідають вимогам Інструкції №ЦТ-ЦШ-0058 та №ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015, гальмівні магістралі, подача піску, механізми подачі звукових сигнали малої та великої гучності справні, прожектори і буферні ліхтарі на кабіні 1 та 2 справні, обладнання АЛС з блоком УКБМ та швидкостемірами працювало стійко, радіостанція КХ, УКХ з кабіни 1, 2 справні. Згідно протоколу №ТЧ1-01-479/ДЕ від 19.11.2024 року наради при начальнику виробничого підрозділу "Локомотивне депо Київ - Пасажирський", встановлено, що локомативна бригада в складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] при слідуванні поїздом №255 на електровозі ЧС4-075 в добу 15/16.11.2024 року діяла у повній відповідності до вимог діючих нормативних документів з безпеки руху та сумісного наказу МВС України та МІ України від 02.03.2020 №204/175, зареєстрованого в МЮ України 29.04.2020 року за №386/34669. Відповідно до Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом МТУ від 19.02.1998 року № 54, пішоходам забороняється: п. 2.5. Ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів. 2.6. Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. 2.7. Переходити колію зразу після проходу поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), не впевнившись, що по сусідніх коліях не пересувається рухомий склад. 2.8. Переходити та переїжджати залізничні колії при закритому положенні шлагбаума або при червоному світлі світлофора та звуковому сигналі переїзної сигналізації. 2.10. Проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів. 2.11. Пролізати під закритим шлагбаумом на залізничному переїзді, а також виходити на переїзд, коли шлагбаум починає закриватися. 2.20. Знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених Постановою КМУ від 10.11.1995 № 903 (із змінами), забороняється особам, які не належать до працівників залізничного транспорту ходити по залізничних коліях. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Статтею 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини машиніста, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо машиністом. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №760/28302/18-ц, від 02.11.2020 у справі №133/1238/17. Відтак, АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Обставини непереборної сили судом не встановлені, а наявність умислу потерпілого відповідачем не доведена. Посилання представника відповідача на порушення [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом МТУ від 19.02.1998 року № 54, як на доказ його умисних дій, що призвели до його загибелі, не приймається судом до уваги, оскільки вказані обставини можуть свідчити лише про грубу необережність потерпілого, який знехтував правилами безпеки, а не на його бажання завдати собі шкоди у вигляді смерті. При цьому суд приймає до уваги ті обставини, що потерпілий [PERSON] перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та знехтував правилами безпеки руху, що свідчить про грубу необережність з його боку, яка призвела до його загибелі та впливає на розмір моральної шкоди. Отже доказів, які б підтверджували умисел потерпілого відповідачем не надано, тоді як чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №466/4412/15-ц від 05.06.2019, №756/16649/13-ц від 15.08.2019, №447/2438/16-ц від 02.10.2019, №601/1304/15-ц від 11.12.2019, №345/3335/1 від 03.06.2020, №742/637/19 від 07.10.2020. Разом із цим, установивши, що ДТП із [PERSON] сталася, внаслідок нехтування ним правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, пеербування в стані алкогольного сп`яніння, суд відповідно до ч. 2 ст.1193 ЦК України вбачає підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 624/946/23 дійшов висновку, що грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що «… визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Судом встановлено, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO] загинув [PERSON] , [INFO] . Позивачці, яка є чоловіком загиблого [PERSON] завдано моральну шкоду, яка пов`язана з емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка. Позивачка безповоротно втратила близьку їй людину, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя їй душевні страждання. Сам факт загибелі чоловіка є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки, відновити стан, який існував до смерті потерпілого у житті позивачки, неможливо. Суд погоджується з тим, що внаслідок смерті [PERSON] позивачка назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку як моральну, так і матеріальну. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що завдана позивачам моральна шкода підлягає відшкодуванню. При цьому, суд також враховує відсутність у діях працівників АТ «Українська залізниця» вини у настанні вказаної події, а також поведінку потерпілого, який перебував на залізничній станції в стані алкогольного сп`яніння та в діях якого наявні порушення пунктів Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України,

Outcome: partial