Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

У серпні 2025 року до Широківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою по справі він перебував у незареєстрованих стосунках в період: приблизно з кінця лютого 2022 року і до середини грудня 2023 року. За цей час у позивача та відповідачки народився син, [PERSON] , [INFO] , батьківство щодо якого позивачем було визнано в добровільному порядку та зареєстровано 19 жовтня 2023 року у виконавчому комітеті Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис №17, в порядку передбаченому п.1 ч.2 ст.125 та ст.126 Сімейного кодексу України. Народивши дитину відповідачка, перебуваючи в пологовому будинку, виявила бажання відмовитися від дитини, після чого працівниками вищевказаного закладу був запрошений позивач, як батько дитини, який і забрав дитину з пологового будинку до себе додому. Як зазначає позивач, після 5-7 днів після виписки з пологового будинку, відповідачка самостійно прийняла рішення та залишила щойно народжене немовля на позивача і повернулася до свого місця проживання, де і мешкає по теперішній час. Після фактичної відмови від свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , відповідачка лише один раз, а саме на початку грудня 2023 року, виявила бажання навідати місце проживання своєї дитини, але при цьому підтвердила на словах батькам позивача про своє небажання в подальшому як приймати участь у вихованні, так і в матеріальному утриманні дитини тобто, повністю відмовилась від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх спільного сина та стягнути з останньої аліменти на утримання їх спільного малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Провадження у справі відкрито 12.08.2025. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Належно повідомлена відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять суд задовольнити. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачкою відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Так, відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що з відповідачкою по справі позивач перебував у незареєстрованих стосунках в період: приблизно з кінця лютого 2022 року і до середини грудня 2023 року. [INFO] у позивача з відповідачкою народився син, [PERSON] , батьківство щодо якого позивачем було визнано в добровільному порядку та зареєстровано 19 жовтня 2023 року у виконавчому комітеті Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис №17, що підтверджується свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Народивши дитину відповідачка, перебуваючи в пологовому будинку, виявила бажання відмовитися від дитини після чого працівниками вищевказаного закладу був запрошений позивач, як батько дитини, який і забрав з пологового будинку, після виписки, породіллю з немовлям до себе додому. Як зазначає позивач, після 5-7 днів після виписки з пологового будинку, відповідачка самостійно прийняла рішення та залишила щойно народжене немовля на позивача і повернулася до свого місця проживання де і мешкає по теперішній час. Після фактичної відмови від свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , відповідачка лише один раз, а саме на початку грудня 2023 року, виявила бажання навідати місце проживання своєї дитини, але при цьому підтвердила на словах батькам позивача про своє небажання в подальшому як приймати участь у вихованні так і в матеріальному утриманні дитини тобто, повністю відмовилась від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідачка життям дитини не цікавиться вже тривалий час, кошти на утримання сина не надає. Згідно з витягами з реєстру територіальних громад позивач разом із дитиною зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . По місцю проживання [PERSON] , [INFO] , характеризується з позитивної сторони. Проживає разом з батьками, має на утриманні неповнолітнього сина. З односельцями та сусідами поводить себе ввічливо, має друзів, користується повагою від односельців та знайомих. Тимчасово офіційно не працевлаштований, має підробіток. Згідно з Актом обстеження умов проживання [PERSON] від 30.07.2025 встановлено, що для виховання та розвитку дитини створено всі необхідні умови, батько приділяє достатньо уваги вихованню власного сина, його повністю утримує. Родина перебуває на обліку соціальних служб через складні життєві обставини. Матір дитини - [PERSON] , вихованням та утриманням сина не займається, місце проживання невідоме. У судовому засіданні свідки підтвердили, що дитина проживає у сім`ї позивача, відповідачка життям дитини не цікавиться, участі у його виховані не приймає, після народження дитини не проживає разом з позивачем та дитиною, [PERSON] виховує позивач разом зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання юридичного обов`язку по вихованню своєї дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з сином, не цікавиться його долею, матеріально не допомагає, що підтверджується вищенаведеними дослідженими судом доказами. Частина 5 ст.19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. З висновку, затвердженого рішенням №261 від 24 вересня 2025 року органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області вбачається, що цей орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Доказів, які б свідчили про те, що відповідачка в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обов`язки щодо свого сина судом не встановлено. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав відповідачки вплине на інтереси дитини, який не отримує від своєї матері необхідної уваги та догляду. Крім того, оскільки розгляд даної справи відбувався за відсутності відповідачки, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з чч. 1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки відповідачка ухиляється від добровільного виконання свого обов`язку по утриманню сина, чим порушує права позивача та неповнолітньої дитини, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути аліменти в частці 1/4 від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, неповнолітньої дитини та відповідачки. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з чч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив суд судові витрати йому не відшкодовувати, тому розподіл судових витрат судом не здійснюється. На підставі ст.ст.141, 150, 164, 166, 169, 179, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: approved