Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить, з урахуванням зменшених позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 49984,47 грн, моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судові витрати, а саме: витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 5906,78 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Позов мотивований тим, що 12.08.2021 о 14:26 годині на автодорозі Київ-Харків-Довжанський, 539 км + 640 метрів, в Чугуївському районі Харківської області, сталося ДТП, а саме: автомобіль Опель-Астра, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить йому на праві власності, допустив зіткнення з автомобілем Опель-Вектра під керуванням [PERSON] , який рухався попереду. Після цього, не впорався з керуванням та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER] , належним на праві приватної власності позивачу [PERSON] , під керуванням [PERSON] , в якому під час ДТП знаходилась пасажир [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. За даним фактом СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021221240000508 від 12 серпня 2021 року. Легковий автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний позивачем за еквівалент 3500$, що станом на 04.06.2019 становило за курсом НБУ 26,95 грн/дол США 94325 грн. В результаті аварії автомобіль позивача зазнав такого ступеню ушкоджень, що відновленню він не підлягає. Автомобіль продовжує знаходитись на майданчику для зберігання арештованих транспортних засобів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області. Під час досудового розслідування було проведено експертизи, згідно висновків яких [PERSON] як власник автомобіля і водій, який перебував в стані алкогольного сп`яніння,всупереч п. 2.9 а), п.п. 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України спричинив ДТП. На даний час справа перебуває на розглядів суді, вирок не ухвалено. В результаті пошкодження транспортного засобу позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягала в наступному. На момент ДТП [PERSON] був інвалідом війни ІІ групи. Відсутність транспортного засобу протягом трьох років, в результаті позивач втратив можливість вільно пересуватись містом і по області, в тому числі для регулярного отримання медичної допомоги, змінило спосіб йогожиття у гірший бік. Крім того, пошкодження автомобіля і відсутність бажання у відповідача добровільно відшкодувати завдані збитки призвело до постійного відчуття стресу у [PERSON] і потребу в прийнятті заспокійливих лікарських препаратів, а також до необхідності додаткових витрат часу для захисту його інтересів, в тому числі через пошук адвоката. Ухвалою від 12.08.2024 справа прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 13.09.2024 та 01.04.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Моісеєнко Оксани Олександрівни надійшли відзиви на позовну заяву, в яких вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , мотивуючи тим, що позивач не є потерпілим у кримінальному провадженні, транспортна товарознавча експертиза є неналежним та недопустимим доказом. Вина відповідача [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення та заподіянні позивачу шкоди у встановленому законом порядку не доведена. Триває розгляд справи № 636/7319/23 за кримінальним провадженням стосовно [PERSON] . Позивачем також не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, розрахунку таких витрат, а заявлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу є завищеним, неспівмірним фактично затраченому часу на їх виконання, не відповідає критеріям співмірності, розумності їх розміру. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзивах на позов. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що автомобіль ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] . Згідно листа-відповіді №06-14 від 27.01.2022, наданого КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М. І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області, [PERSON] 12.08.2021 перебував у стані алкогольного сп`яніння, зміст етанолу -2,08%. До матеріалів справи також долучена роздруківка електронного запиту до МТСБУ, згідно якої поліс на ТЗ № [NUMBER] на 12.08.2021 не знайдено. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-23/702-ІТ від 06.02.2023 у дорожній ситуації, що склалась, водій автомобіля «Опель-Астра», р. н. [NUMBER] , [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12; 12.9 (б) та 13.1 Правил дорожнього руху. У діях водія автомобіля «Опель-Астра», р.н. [NUMBER] , [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку із ДТП. Водій автомобіля «Опель-Астра», р.н. [NUMBER] , [PERSON] мав технічну можливість запобігти ДТП. У дорожній ситуації, що склалась, водій автомобіля ВАЗ-2109, р. н. [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. Відомості про ДТП, що сталася 12.08.2021, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021221240000508 від 12.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 5814 від 09.12.2024, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21093», д.н. [NUMBER] , приймається у розмірі ринкової вартості автомобіля на момент ДТП, що мало місце 12.08.2021, та складає 49984,47 грн. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу \~ (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Порядок здійснення страхового відшкодування на території України визначено Розділом ІІІ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктом 2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати,\~пов`язані з\~відновлювальним ремонтом\~пошкодженого транспортного\~засобу (страхова\~(регламентна)\~виплата),\~відшкодовуються страховиком\~(МТСБУ)\~у розмірі\~вартості відновлювального\~ремонту,\~що забезпечує\~приведення транспортного\~засобу у\~стан,\~який мав\~такий транспортний\~засіб до\~настання дорожньо-транспортної\~пригоди,\~та визначається\~відповідно до частини третьої цієї статті. Відповідно до п.1, 3 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ринкова вартість транспортного засобу до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом або страховиком (МТСБУ) відповідно до положень законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні. Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода \~у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до пункту 41.1 (а) статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння \~транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам\~пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Пункт 41.1 (а) статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладає на МТСБУ обов`язок відшкодовувати за рахунок коштів фонду захисту потерпілих шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Належним відповідачем у частині позовних вимог, які підлягають задоволенню за рахунок регламентних виплат, є МТСБУ. При цьому позовних вимог до МТСБУ позивач не пред`явив, клопотань про залучення його до участі у справі як співвідповідача не заявляв, незважаючи на вжиття судом всіх можливих процесуальних заходів сприяння позивачу у реалізації його процесуальних прав. Лише при належному складі учасників справи судом встановлюються обставини справи та досліджується й вирішується спір по суті. Отже, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки він пред`явлений до неналежного відповідача \~ [PERSON] ,\~оскільки належним відповідачем у частині позовних вимог, які підлягають задоволенню за рахунок регламентних виплат, є МТСБУ. Щодо відшкодування моральної шкоди Частинами першою-третьою статті 23\~ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5,9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової)шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю)вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тягар доказування моральної шкоди лежить на позивачеві, який повинен довести не лише факт її завдання, але й розмір та причинно-наслідковий зв`язок з діями відповідача. Аналіз матеріалів справи свідчить про повну відсутність об`єктивних доказів завдання позивачу моральної шкоди. Позивач у своїх поясненнях обмежився загальними твердженнями, не надавши жодних конкретних доказів (медичних довідок про погіршення стану здоров`я внаслідок стресу, свідчень близьких про зміну поведінки чи емоційного стану, документів про звернення за психологічною допомогою, доказів порушення звичного способу життя чи професійної діяльності). Не всі негативні емоції та незручності можуть розглядатися як моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Позивач повинен довести, які саме страждання йому були завдані та в чому вони конкретно проявилися, факт завдання моральної шкоди, її\~характер, тривалість негативних наслідків, а також розмір такої шкоди з урахуванням конкретних обставин справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до статей 12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки судом відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати за цим позовом не підлягають стягненню на його користь з відповідача. К

Outcome: dismissed