Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3344732 від 24 листопада 2021 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3344732. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Мілоан» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 20000,00 грн. на термін 30 днів з кінцевою датою повернення 24 грудня 2021 року. Проценти за користування кредитом визначені в розмірі 5280,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на Картковий рахунок. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором. 26 липня 2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» був укладений договір факторингу № 26-07/2024, згідно умов якого позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідачки [PERSON] . Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3344732 від 24 листопада 2021 року, що підлягає стягненню з відповідачки станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 35687,96 грн, з яких: 14621,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 19734,36 грн сума заборгованості за нарахованими процентами,1332,60 грн. заборгованість за комісією. Оскільки відповідачка у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним договором не погасила, то просив позов задовольнити, стягнути з останньої 35687,96 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати: 2422,40 грн судового збору та 9000 грн на професійну правничу допомогу. 09 березня 2022 року відповідачка на підставі свідоцтва про зміну імені змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». 12 травня 2025 року представником відповідачки адвокатом Соболик О.В. подано відзив на позовну заяву. Висловлюючи позицію відповідачки представник зазначила, що відповідачка не визнає заявлених позовних вимог та заперечує проти задоволення позову. Вказала, що 16 липня 2021 року [PERSON] звернулася до ВП №2 (с-ще Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП із заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій у якій заявила про крадіжку паспорта громадянина України і банківських карток. Впродовж 2021- 2022 років з використанням її особистих даних та банківських карток не відповідачку було оформлено кредити в багатьох фінансових установах. Серед інших, 24 листопада 2021 року на її ім`я було оформлено кредит і у ТОВ «Мілоан». За заявою відповідачки 03.03.2025 року зареєстровано кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України і відповідачку визнано потерпілою. На даний час тривають слідчі дії. Також у відзиві зазначено, що у матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що відповідачці була надана вся інформація щодо умов договору, що проводилась будь-яка додаткова перевірка ідентичності позичальника, що ставить під сумнів законність та юридичну силу укладеного договору, оскільки ідентифікація є важливим елементом безпеки укладення правочинів в електронному середовищі. Відповідачка не визнала дійсності кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Тобто відсутні докази проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого на номер телефону, вказаний при вход. Таким чином, представник відповідача вважає, що матеріалами справи не доведено факту укладання договору про споживче кредитування від 24 листопада 2024 року №3344732 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] та надання відповідачці кредитних коштів. Тому, правових підстав для стягнення коштів немає. За таких підстав представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити. 14 травня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив де він вказує на безпідставність наведених доводів представника відповідачки. Зокрема зазначає, що 24 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір №3344732. Відповідачка вчинила дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікації відповідачки підтверджується довідкою про ідентифікацію, на підставі якої відповідачці було направлено на номер телефону одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін виникли прав та обов`язки які витікають із кредитного договору. Також представник позивача звернула увагу на той факт, що відповідачка тривалий час частково сплачувала заборгованість, що свідчить про визнання факту наявності кредитних правовідносин та отримання кредитних коштів, згоди із умовами кредитування. Стосовно звернення відповідачки до правоохоронних органів щодо вчинення шахрайських дій, то представник позивача зазначає, що внесення відомостей до ЄРДР не є достатнім підтвердженням фактів, наведених в такому зверненні, а витяг з ЄРДР не може ані підтвердити, ні спростувати обставини, на які посилається відповідачка. Такі обставини можуть бути встановлені в ході досудового розслідування, за результатами якого може бути прийнято різні процесуальні рішення. Відповідачкою не надано доказів того, що за результатами досудового розслідування встановлено наявність події кримінального правопорушення, чи оголошено про підозру винним особам. Єдиним належним та достовірним доказом вчинення шахрайських дій відносно відповідачки може бути лише обвинувальний вирок суду. Такі обставини відповідачкою не наведені, тому її заперечення вважає безпідставними, а доводи містять непідтверджену інформацію та не можуть бути враховані судом. Відповідачка тривалий час частково сплачувала заборгованість, що свідчить про визнання нею кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. В судовому засіданні представник позивача Німчекно А.Р. заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та поданих суду поясненнях. Просила їх задовольнити у повном обсязі. Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Наполягала, що кредитного договору з позивачем не укладала, висуваючи різні версії та припущення про ймовірні дії сторонніх осіб із її персональними даними та картковим рахунком. В ході судового розгляду відповідачка клопотала про надання їй додаткового часу для представлення доказів на обгрунтування своєї позиції. Однак після оголошеної перерви, у подальші судові засідання, які призначались неодноразово, не з`явилась. Чергове клопотання адвоката Зібаровської Н.О. про відкладення розгляду справи суд віхилив та прийняв рішення про заверешення розгляду справи на основі поданих сторонами доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з положеннями пунктів 12-13 ст. 11 цього ж Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копія, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Згідно з п. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 24 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3344732 шляхом заповнення заявки на сайті кредитора із використанням телекомунікаційного обладнання. При цьому ідентифікація особи була проведена в іформаційно телекомунікаційній системі у спосіб перевірки відомостей вказаних відповідачкою у заяві дійсним даним, а також у спосіб направлення на телефон відповідачки коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором для підписання електронного договору, який міг бути отриманий лише відповідачкою і був введений нею на підтвердження факту підписання договору. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Сума (загальний розмір) кредиту становить 20000,00 грн. на термін 30 днів з кінцевою датою повернення 24 грудня 2021 року. Проценти за користування кредитом визначені в розмірі 5280,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на Картковий рахунок. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). 26 липня 2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» був укладений договір факторингу № 26-07/2024, згідно умов якого позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідачки [PERSON] . Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3344732 від 24 листопада 2021 року, що підлягає стягненню з відповідачки станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 35687,96 грн, з яких: 14621,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 19734,36 грн сума заборгованості за нарахованими процентами, 1332,60 грн. заборгованість за комісією. Виходячи з наведених вище норм закону, умов кредитного договору та договору факторингу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними. При цьому, суд критично оцінює позицію відповідача стосовно заперечення факту укладення кредитного договору внаслідок вчинення стосовно неї шахрайських дій через які договір від її імені міг бути укладений сторонньою особою поза її волевиявленням. Так, відповідачка посилається на те, що 03.03.2025 року за її заявою про вчинення злочину було зареєстровано кримінальне провадження №12025091120000032 за ознаками кримінального правопрушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Також вказувала, що вперше заяву про злочин подавала до поліції ще у 2021 році. Однак, подані у розпорядження суду документи свідчать про те, що вказане провадження не стосується обставин, які досліджуються судом. Так, за доданими матеріалами встановлено, що [PERSON] 19.07.2021 року дійсно направляла звернення до поліції у якому просила притягнути до відповідальності шахраїв, які викрали її кредитну картку та зняли з неї дев`ять тисяч грн. для інтернет ігор. Проте, уже 05.08.2021 року вона подала до поліції ще одну заяву у якій просила розгляд її попереднього звернення припинити, оскільки будь-яких притензій ні до кого немає, від надання пояснень з приводу цього відмовилась. З огляду на це, суд звертає увагу не лише на непослідовну позицію відповідачки стосовно її заяв до поліції, але і на те, що такі заяви подавались нею у липні 2021 року, в той час як кредитний договір, який є предметом судового розгляду, уладений лише у листопаді 2021 року. Посилання відповідачки на те, що вона втратила паспорт і будь-хто міг скористатись її персональними даним для укладення договору, також не є релевантними, оскільки при укладенні договору використовувався в першу чергу номер мобільного телефону, який ідентифікований у АТ КБ "ПриватБанк" як фінансовий номер [PERSON] , а для отримання кредитних коштів використовувалась кредитна картка, емітована цим банком на її ім`я. Виписка про рух коштів по рахунку засвідчує, що 24.11.2021 року на картку відповідачки було зараховано переказ коштів з коментарем "виплата займу [PERSON] " у сумі 20000 грн. і ці кошти в подальшому використовувались для здійснення дрібних переказів, зняття готівки в банкоматі, який розташований у приміщенні за місцем роботи відповідачки, зарахування коштів на " [PERSON] ". Таким чином, суд розцінює позицію відповідачки як таку, що спрямована на ухилення від виконання взятих на себе договірних зобов`язань. За таких обставин суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 3344732 від 24 листопада 2021 року в розмірі 35687,96 грн. 09 березня 2022 року відповідачка на підставі свідоцтва про зміну імені змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору необхідно віднести на рахунок відповідачки, у зв`язку з чим з неї слід стягнути 2422,40 гривень судового збору за подання позовної заяви. Також підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 гривень. На підставі наведеного, ст.11, 141, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved