Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

до Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Івахненко О.О., до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачкою проживали однією сім`єю з 2007 по 2013 роки. Від спільного проживання вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідачка, про що Виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, зроблений відповідний актовий запис за № 1 у його свідоцтві про народження серії [NUMBER] . Починаючи з 2013 року, син постійно проживає разом із позивачем та повністю перебуває на його вихованні та утриманні. Матір ніяким чином участі у вихованні не приймає, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у шкільному закладі освіти, матеріальної підтримки також не надає. Відповідачка повністю самоухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків виховання та утримання сина. Ніякої матеріальної допомоги на утримання сина відповідачка не надавала і не надає по цей час, навіть не цікавилася його життям, не відвідувала і не відвідує вдома, в шкільному закладі, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримував від матері жодного подарунку на день народження. Зазначені обставини підтверджуються: актом обстеження умов проживання від 28.05.2025 року складеним службою у справах дітей виконавчого комітету Томаківської селищної ради; довідкою від 14.05.2025 року № 195, наданою службою у справах дітей ВК Томаківської селищної ради; довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб про місце проживання разом із сином наданим виконавчим комітетом Томаківської селищної ради за вих. № 04-18/109-ВС від 11.05.2025 року; характеристикою за місцем проживання на відповідача [PERSON] , надану ВК Томаківської селищної ради за вих. № 04-18/110-ВС від 11.05.2025 року; характеристикою за місцем проживання, надану виконавчим комітетом Томаківської селищної ради за вих. № 04-18/111-ВС від 11.05.2025 року; характеристикою на сина [PERSON] наданою навчальним закладом Томаківський ліцеєм № 1. Таким чином, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.150 СК України, не виявляє бажання щодо виховання та утримання свого сина і не виконуює обов`язків по піклуванню за ним. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального усвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками. Також позивач зазначає, що сам займається вихованням дитини, піклується про його здоров`я, надає матеріальну допомогу, що підтверджується доданими до заяви документальними доказами. Зазначені обставини та наведені докази у відповідності з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. В позовній заяві позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідачку по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї аліменти на його користь на утримання сина у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків від прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, позивач пояснив, що він самостійно виховує сина з 4 років. В цей час син навчається в аграрному ліцеї. Відповідачка постійно вживає алкогольні напої, в нетверезому стані «валяється», ламає руки, ноги. Також відповідачка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Позивач також суду пояснив, що не вживає алкоголь, не палить, тримає господарство. Самостійно утримує та виховує сина. Представник позивача також просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі, т.я. відповідачка не займається вихованням дитини. Крім того, представник позивача суду пояснив, що дитина проживає з позивачем добровільно, т.я. не бажає проживати разом із матір`ю. Відповідачка [PERSON] неодноразово повідомлялася про розгляд справи у встановленому законом порядку, шляхом надсилання на зареєстровану адресу її місця проживання судової повістки про виклик, копій ухвали про відкриття провадження по справі, позовної заяви з додатками, які вона отримала, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з датою отримання 30.07.2025 року та підписом одержувача. Крім того, на адресу відповідачки надсилалися судові повістки, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення з датою вручення 30.07.2025 року та підписом одержувача. В подальшому поштовий конверт повертався до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада». Так, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В судовому засіданні представник третьої особи - Бірзул Т.В. суду пояснила, що позов є обґрунтованим, т.я. з боку відповідачки відсутня увага до дитини, відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухав думки позивача, його представника, третьої особи, показання свідка, вивчивши, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. За змістом ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Судом були встановлені наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно 19.01.2023 року відділом державної адміністрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серія [NUMBER] , на громадянина [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис №1 від 17.01.2008 року, у якому вказані в графі батько: [PERSON] , в графі мати: [PERSON] (а.с. 7). Згідно копії довідки начальника служби у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Дніпропетровської області Бірзул Т.В. №195 від 14.05.2025 року, громадянин [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] з родиною не проживає, участі у вихованні дитини не приймає. Дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на повному його утриманні (а.с.7). Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 28 травня 2025 року у складі: начальника ССД Бірзул Т.В., провідних спеціалістів [PERSON] та [PERSON] , проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою проживають наступні особи: батько - [PERSON] , [INFO] , неповнолітній дитина - [PERSON] , [INFO] . Умови проживання задовільні. Будинок облаштований меблями та побутовими приладами. У помешканні чисто, затишно. У дитини окрема кімната, ліжко, стіл для вивчення уроків, гаджети. Дитина [PERSON] проживає з батьком, навчається у 11 класі Томаківського ліцею №1. Мати з дитиною не спілкується, матеріально не утримує, вихованням, навчанням та інтересами сина не цікавиться. З 5-річного віку дитина постійно проживає з батьком (а.с. 8). Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №04-18 від 11.05.2025 року, виданої Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають наступні особи: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до характеристики, наданої старостою Високівського старостинського округу ВК Томаківської селищної ради О. Дудикіним №04-18/110-ВС від 16.05.2025 року відносно [PERSON] , [INFO] , остання зареєстрована в [ADDRESS] , працює в м. Запоріжжі, в лікарні. Незаміжня, має двох дітей, молодший син проживає разом із батьком. Має шкідливі звички, зокрема вживання алкоголем. За час проживання на території Високівського старостинського округу скарг та нарікань з боку односельців та членів родини не надходило (а.с. 11). Відповідно до характеристики, наданої старостою Високівського старостинського округу ВК Томаківської селищної ради О. Дудикіним №04-18/111-ВС від 16.05.2025 року відносно [PERSON] , [INFO] , останній зареєстрований за адресою: в [ADDRESS] . Неодружений, має неповнолітню дитину, якою сам опікується. Шкідливі звички відсутні, займається сільським господарством. За час проживання на території Високівського старостинського округу з боку односельців та членів родини скарг не надходило. Компрометуючими матеріалами на гр-на [PERSON] старостат не володіє (а.с. 12). Згідно характеристики, виданої Томаківським ліцеєм №1 на учня 11-Б класу [PERSON] , [INFO], дитина навчається у Томаківському ліцеї з десятого класу. Зарекомендував себе як дисциплінований, але не уважний, працелюбний учень. Володіє учбовим матеріалом на середньому та низькому рівнях. Має добру зорову, слухову, механічну, змішану пам`ять. Виявляє образне, конкретне, мислення. На уроках неуважний, малоактивний. Має добрий фізичний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Жвавий, веселий, товариський. Не завжди дотримується правил поведінки. Користується авторитетом серед товаришів. Має багато друзів, підтримує товариські стосунки з однолітками. Шкідливих звичок не має. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, завжди цікавиться його навчанням та поведінкою, належно реагують на зауваження вчителів. Мама проживає окремо і не приймає участі у вихованні сина (а.с. 13). Згідно ВИСНОВКУ органу опіки та піклування виконавчого комітету Томаківської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Томаківської селищної ради №270 від 25.09.2025 року, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Томаківської селищної ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та відповідає інтересам дитини, так як основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів та потреб своєї дитини (а.с. 41 -45). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідачка є його матір`ю. Свідок просить суд позбавити її батьківських прав, т.я. не бажає її доглядати в майбутньому. Свідок також пояснив, що матір його ніколи не виховувала. Траплялися випадки, коли вона із ножами кидалася на нього. Нещодавно, в ході п`янки із друзями, вона зламала собі руку. Свідок часто бачить її в нетверезому стані, т.я. вона проживає на сусідній вулиці. Крім того, свідок зауважив на тому, що відповідачка ніколи не надавала матеріальної допомоги, хоча допомога була потрібна, оскільки в дитинстві він часто лежав у лікарні. До школи вона також його не збирала. Раніше та зараз його утримує тільки батько, і тільки батько займається його вихованням. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що: «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19». При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, є обов`язковою участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суди враховують, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідачки до власної малолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи. Суди не проаналізували поведінку відповідачки щодо виховання дитини, зокрема, не з`ясували причин проживання дитини в сім`ї позивачки (див. подібний висновок в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 661/2532/17). Так, підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведено та надано суду належні та допустимі докази ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які? ? є законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Незацікавленість матері, яка не надає грошову допомогу позивачу? в матеріальному забезпеченні дитини, підготовці дитини до школи, життєзабезпечення та повсякденних потреб, допомоги у вигляді продуктів харчування, одягу, взуття,? може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, що свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування матері із дитиною. Таким чином, суд приходить обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача відносно позбавлення батьківських прав відповідачки. Крім того, згідно вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, відповідно до абз. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності з ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Так, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини на користь позивача. При подачі позову до суду позивачем сплачено в дохід держави судовий збір. Оскільки позивач не просить суд стягнути судові витрати з відповідача, суд вважає за необхідним судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved