Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 10.06.2024 року в сумі 45 227,99 грн. В обґрунтування зазначив, що 10.06.2024 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» було укладено кредитний договір № 1240411, який підписаний в електронній формі. 30.10.2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та позивачем укладено договір факторингу № 30102024 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 30.10.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 45 227,99 грн., з яких: 14 382,08 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 661,91 грн. сума заборгованості за відсотками; 1584,00 сума заборгованості за комісією; 5600,00 грн. сума заборгованості за неустойкою. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № 1240411 від 10.06.2024 року, в розмірі 45 227,99 грн., та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 12.05.2025 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в разі неявки відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяв, клопотань до суду від відповідача не надходило, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] 10.06.2024 року в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 1240411, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» надало відповідачу кредит на суму 14500,00 грн., строком на 345 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,15 % на добу, комісія за надання кредиту 1656,00 грн., яка нараховується за ставкою 11,50 % від суми кредиту одноразово, неустойка не може перевищувати 50% від загальної суми кредиту (а.с. 4-9). Згідно платіжного доручення 36800566, 10.06.2024 року отримувачу [PERSON] перераховано кошти за договором 1240411 в сумі 14500,00 грн. (а.с. 16). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи договір кредиту був підписаний шляхом накладення електронного цифрового підпису самого [PERSON] , відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредиту, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора 163279, який вказаний на першій сторінці у лівому верхньому куті договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості [PERSON] за договором кредиту № 1240411 від 10.06.2024 року становить 45 227,99 грн., з яких: 14 382,08 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 661,91 грн. сума заборгованості за відсотками; 1584,00 сума заборгованості за комісією; 5600,00 грн. сума заборгованості за неустойкою (а.с. 18-19). 30.10.2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та позивачем укладено договір факторингу № 30102024 року, за умовами якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» відступило позивачу права грошової вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 21-23). Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 30.10.2024 року до договору факторингу № 30102024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором кредиту № 1240411, в сумі 45 227,99 грн., з яких: 14 382,08 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 661,91 грн. сума заборгованості за відсотками; 1584,00 сума заборгованості за комісією; 5600,00 грн. сума заборгованості за неустойкою (а.с. 25). Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно позичальнику, а потім новому кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором обов`язку погашення заборгованості, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики, сплати відсотків, у зв`язку з чим заборгованість в сумі 43 761,91 грн., з яких: 14500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 661,91 грн. сума заборгованості за відсотками, 5600,00 грн. сума заборгованості за неустойкою за договором кредиту № 1240411, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення комісії за договором кредиту, суд зазначає наступне. Умовами договору № 1240411 від 10.06.2024 року встановлено разову комісію при видачі кредиту у розмірі 1656,00 грн. за ставкою 11,50 % від суми наданого кредиту. Тобто, кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії, проте не зазначено, за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення кредитодавцем будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, матеріали справи не містять. Натомість частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, оскільки [PERSON] було встановлено одноразову плату за послуги банку (надання кредиту), які за законом повинні надаватись безоплатно, пункт про нарахування разової комісії при видачі кредиту є нікчемною, а тому нарахування заборгованості за цією комісією в сумі 1656,00 грн. є безпідставним та вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому оскільки позов задоволено на 96,75 % (43 761,91 грн. х 100 : 45 227,99 грн.), то судовий збір, що підлягає відшкодуванню позивачу становитиме 2929,59 грн. (3028,00 грн. х 96,75 %).

Outcome: partial