Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35\~400,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4641461, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 8\~000,00 грн. 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про споживчий кредит №4641461 від 05.06.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором позики не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість в загальній сумі 35\~400,00 грн., з яких: 8\~000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25\~800,00 грн. - заборгованість за відсотками та 1\~600,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Разом з цим, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000,00 грн. Ухвалою суду від 03.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 25.11.2025 року, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого, відповідач частково визнає позовні вимоги та просить суд стягнути тіло кредиту у розмірі 8000,00 грн., відсотки у розмірі 10 000,00 за користування кредитом та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. В іншій частині позову відмовити. Разом з цим, представник просила суд поновити строк на подання відзиву по справі, визнавши його поважним, оскільки відповідач перебуває в ЗСУ, є учасником бойових дій, своєчасно позов не отримував, а погодити правову позиції з клієнтом у адвоката не було можливості з підстав того, що останній тривалий час не виходив на зв`язок. Клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання відзиву було судом задоволено. 27.11.2025 року, від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якого, представник не погоджуючись із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, просив суд задовольнити позовні вимогу у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. В судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що 04.06.2021 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», відповідач подав Заявку на отримання кредиту № 4641461. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит № 4641461 від 05.06.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан». Відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту 8\~000,00 грн.; строк користуванням кредитом 15 днів; дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 20.06.2021 року; комісія за надання кредиту 1600,00 грн.; проценти за користування кредитом 1800,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.п. 6.1 Договору про споживчий кредит №4641461 від 05.06.2021 року даний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. [PERSON] пройшов ідентифікацію. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд дійшов до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Також, 05.06.2021 відповідач ознайомився з графіком платежів за договором та паспортом споживчого кредиту від ТОВ «Мілоан» № 4641461. Грошові кошти у сумі 8 000,00 грн. були зараховані ТОВ «Мілоан» 05.06.2021 року на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №47940695. Зарахування кредитним коштів у сумі 8\~000,00 грн. також визнається відповідачем. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, судом встановлено, що 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №06Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про споживчий кредит №4641461 від 05.06.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року [PERSON] є боржником за кредитним договором №4641461 від 05.06.2021 року, загальна сума заборгованості становить 35\~400,00 грн., з яких: 8\~000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25\~800,00 грн. - заборгованість за відсотками та 1\~600,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до [PERSON] з вимогою про погашення кредитної заборгованості на підставі ст. 530, 512, 516 ЦК України. Проте, відповідачем залишено вимогу позивача без задоволення. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4641461, [PERSON] має заборгованість в розмірі 35 400,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25 800,00 грн. - заборгованість за відсотками та 1 600,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. За правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачем отримано кошти в сумі 8 000,00 грн., які останнім не повернуті, а тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке набуло права стягнення. Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за договором, укладеним 05.06.2021 року з ТОВ «Мілоан» № 4641461 з 21.06.2021 по 19.08.2021 задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем договору про споживчий кредит, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі до 20.06.2021 року. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за договором № 4641461 суду не надано. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за договором, укладеним 05.06.2021 року з ТОВ «Мілоан» № 4641461 до 20.06.2021 року, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/17048/17. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавців відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Діджи Фінанс», як правонаступника ТОВ «Мілоан», вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 21.06.2021 по 19.08.2021, є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, з урахуванням викладеного, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, оскільки відповідач умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, право вимоги за цими договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4641461 у розмірі 11400,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1600,00 грн. сум заборгованості за комісійними винагородами. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступне. Судом встановлено, що позивачем заявлено стягнення з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Судом встановлено, що 05.05.2024 між адвокатом Міньковською А.В. та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про надання правової допомоги № 42649746. Разом з цим, 29.07.2025 року, між адвокатом Міньковською А.В. та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено додаткову угоду №4641461 до договору про надання правової допомоги від 05.05.2025 року. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав копію договору №42649746 від 05.05.2025, копію додаткової угоди №4641461 до договору про надання правової допомоги від 05.05.2025 року; детальний опис робіт, виконаних адвокатом Міньковською А.В., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості на загальну суму 5000,00 грн. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Разом з тим, виходячи з обставин справи, з огляду на зміст позову, предмет спору в цій справі, який не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, суд вважає, що зазначений розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та пропорційним відносно предмету позову. Враховуючи позицію відповідача у даній справі, з приводу надмірно заявлених витрат на правничу допомогу, та те, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно від задоволених позовних вимог у розмірі 1\~610,17 грн. (11 400*5 000/35 400). Крім того, оскільки позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, які в даному випадку 780,09 грн. (11 400*2 422,4/35 400). Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 2, 7, 10, 19, 141, 176, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: partial