Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Київська міська рада звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова Ольга Василівна, про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення по державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою, припинення права постійного користування земельною ділянкою. Згідно заявлених вимог позивач просить суд: -усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:66:149:0201, площею 0,0052 га, що розташована за адресою [ADDRESS] шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Гаврилової Ольги Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада 2021 року № 61590409 з одночасним припиненням права постійного користування земельною ділянкою на частину за [PERSON] ; -усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:66:149:0201, площею 0,0052 га, що розташована за адресою [ADDRESS] шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Гаврилової Ольги Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада 2021 року № 61590986 з одночасним припиненням права постійного користування земельною ділянкою на частину за [PERSON] ; -усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:66:149:0201, площею 0,0052 га, що розташована за адресою [ADDRESS] шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Гаврилової Ольги Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада 2021 року № 61591642 з одночасним припиненням права постійного користування земельною ділянкою на частину за [PERSON] ; -усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:66:149:0201, площею 0,0052 га, що розташована за адресою [ADDRESS] шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Гаврилової Ольги Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада 2021 року № 61592370 з одночасним припиненням права постійного користування земельною ділянкою на частину за [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 15.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В. прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 61590409, № 61590986, № 61591642, № 61592370 щодо реєстрації за кожним із відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права постійного користування на земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:66:149:0201. Підставою для прийняття цього рішення є рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.22.2015 у справі №755/782/15-ц та постанова Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №826/4348/13-а, відомості з ДЗК від 10.11.2011 №51460525. Позивач зазначає, що земельна ділянка належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва, однак Київською міською радою, як єдиним розпорядником земель комунальної власності рішення про передачу земельної ділянки у постійне користування відповідачам та будь-яким іншим особам не приймалось. З наведених підстав позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.11.2021 № 61590409, № 61590986, № 61591642, № 61592370 прийняті приватним нотаріусом всупереч установленому законодавством порядку набуття прав на земельну ділянку комунальної власності та в порушення законодавчо визначеної процедури державної реєстрації речових прав, адже до виключної компетенції Київської міської ради належить розпорядження землями комунальної власності та розгляд заяв відповідачів. При цьому, розглянувши клопотання відповідачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідачам та додані документи, а також, враховуючи, що рішенням Київської міської ради від 23.12.2004 №878/2288 «Про створення регіонального ландшафтного парку «Дніпровські острови» земельна ділянка розташована на території існуючого парку «Гідропарк», яка відповідно до ст. 44 ЗК України відноситься до земель природно-заповідного фонду, та згідно ст. 83 ЗК України не може бути передана в приватну власність, Київська міська рада прийняла рішення від 12.07.2012 №786/8123, яким відмовила в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідачам на [ADDRESS] орієнтовною загальною площею 0,4га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Водночас постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2013 у справі №826/4348/13-а вказане вище рішення позивача було визнано протиправним та скасовано, визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано прийняти рішення яким передати в приватну власність, в тому числі й відповідачів, земельні ділянки. На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2013 у справі №826/4348/13-а, Департаментом розроблено проект рішення Київської міської ради від 05.01.2024 №08/231-09/ПР про передачу відповідачам та іншим особам у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . Водночас, на стадії опрацювання проекту рішення, позивачем установлено факт незаконної державної реєстрації земельної ділянки із присвоєнням їй кадастрового номеру 8000000000:66:149:0201, а такод факт неправомірної державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою за відповідачами. При цьому, за доводами позовної заяви, у відповідачів відсутній належним чином оформлений державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, що на переконання позивача, свідчить про неможливість набуття права постійного користування земельною ділянкою. Також в позовній заяві зазначається, що положення земельного та цивільного законодавства не визначають конструкції спільного часткового права постійного користування земельною ділянкою, що на думку позивача свідчить про порушення державним реєстратором норм земельного законодавства та законодавства про державну реєстрацію. Крім того, відповідачі не належать до вичерпного переліку суб`єктів, які можуть набувати право постійного користування земельними ділянками. На думку позивача, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20.22.2015 у справі №755/782/15-ц не визнано ані право постійного користування земельною ділянкою за відповідачами ані права власності на неї. Постановою Верховного Суду у справі №826/4348/13-а також не визнано право постійного користування або право власності на земельну ділянку. В Державному земельному кадастрі також відсутня інформація про право власності або право постійного користування земельною ділянкою. Крім того, оспорювані рішення приватного нотаріуса прийняті за відсутності державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку. Крім того, позивачем не приймалось рішення про затвердження проекту землеустрою або про передачу земельної ділянки у власність/ користування третім особам. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. З наданих представником відповідачів документів убачається, що внаслідок зміни прізвища відповідач [PERSON] з 06 жовтня 2022 року документується як Конарівська. (т.1 а.с.250-зворот - 251, т.2 а.с.40-42) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року задоволено клопотання позивача Київської міської ради про витребування доказів, витребувано у Департамента з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином завірені копії матеріалів реєстраційних справ. 12 серпня 2025 року відповідачем [PERSON] через представника - адвоката Прядка Р.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві зазначається, що фактичні обставини набуття відповідачами права користування спірною земельною ділянкою були предметом розгляду Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/782/15-ц. Цим рішенням встановлено, що згідно рішення №60 Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 10.01.1967 під будівництво ресторану «Млин» відведена земельна ділянка площею орієнтовно 0,4 га. Планом земельної ділянки №26303 від 24.01.1967 передбачалось, що її площа складала 4500 кв.м. Цілісно-майновий комплекс (будівництво ресторану «Млин») введено в експлуатацію 29.05.1968 державною комісією, про що складено Державний Акт вводу в експлуатацію №479 від 29.05.1968. В подальшому, згідно договору №481 від 16.05.1997, Фондом державного майна України цілісно-майновий комплекс - ресторан «Млин» продано Товариству покупців членів трудового колективу ресторану «Млин» в особі Меньшикової Н.Ю. Майно державного підприємства «Ресторан «Млин» Регіональним відділенням ФДМУ у місті Києві передано у володіння Товариства покупців трудового колективу ресторану «Млин» згідно акту №499 від 27.05.1997. Згідно Акту підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу від 30.09.1999 договір купівлі-продажу №481 від 16.05.1997 виконано у повному обсязі, об`єкт знято з контролю. Відповідно до свідоцтва про власність Фонду державного майна України № 530 від 23 травня 1997 року, [PERSON] , як голова Товариства покупців членів трудового колективу ресторану «Млин», є власником цілісно-майнового-комплексу ресторан «Млин». Також, Розпорядженнями Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва №3 від 06.01.2000 року та №55 від 26.01.2000 року [PERSON] надано згоду на переведення частини нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] на першому поверсі в житлове. Відповідно до розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації № пс-10с від 30 травня 2000 року, [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно комплекс нежитлових приміщень та квартира, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності позивачам. Дане нерухоме майно перебуває на спірних земельних ділянках. Новий власник цілісного майнового комплексу ресторану «Млин» - приватне підприємство «Ресторан Млин» продав його на підставі двох договорів. Згідно з першим договором, зареєстрованим КМ БТІ 25.07.1997 року за № 245-3, як літера «Б» частина приміщень продано [PERSON] . Інші нежитлові приміщення, як літера «А», продані [PERSON] згідно договору від 25.07.1997 року, зареєстрованому КМ БТІ під номером 245-3. Розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації міста Києва №1096 від 26.12.2000 будівлям присвоєно поштову адресу: 02660, м.Київ, проспект Броварський 9-В. Посилаючись на ці обставини, відповідач вказує на те що в 1967 році спірна земельна ділянка була відведена Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих під будівництво ресторану «Млин», відповідно цілісний майновий комплекс (ресторан «Млин») як суб`єкт права, у встановленому на той час порядку отримав право безстрокового користування відведеною земельною ділянкою. В подальшому, в 1997 році, у зв`язку із проведенням приватизації цілісного майнового комплексу (ресторану «Млин»), його власниками стають відповідачі, як члени Товариства покупців членів трудового колективу ресторану «Млин». Ураховуючи це, за доводами відзиву, до членів товариства в 1997 році перейшло й право користування відведеною для ресторану «Млин» земельною ділянкою. оскільки спірна земельна ділянка в 1967 році передана для будівництва ресторану «Млин» без заздалегідь установленого строку, в силу положень Земельного кодексу України від 18.12.1990, право користування землею є постійним. Відповідач вказує на недопустимість втрати права користування земельними ділянками у зв`язку з тим, що зі зміною законодавства коло суб`єктів такого права звужено. При цьому, обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 Перехідних положень ЗК України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (у справі № 1-17/2005) за конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК (справа про постійне користування земельними ділянками). Отже, право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 (набрання чинності ЗК, прийнятого 25.10.2001), не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за положеннями чинного ЗК не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі № 6- 14цс11). Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду. Враховуючи викладене, відповідач вказує на те, що приймаючи до уваги встановлені судами обставини зведення та приватизації цілісного майнового комплексу (ресторан «Млин»), відповідачі є правонаступниками ресторану «Млин» та у зв`язку з цим набули і не втрачали право постійного користування відведеною для ресторану земельною ділянкою. Також відповідач посилається на неналежність обраного позивачем способу захисту та зазначає, що Київською міською радою подано позовну заяву про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішень про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою та припинення права постійного користування земельною ділянкою. Проте, земельна ділянка 8000000000:66:149:0201, за відповідним рішенням уповноваженого органу, ще 1967 року вибула з володіння територіальної громади, оскільки була передана для будівництва ресторану. На даний час земельна ділянка зайнята однією з будівель ресторану «Млин». Це нежитлова будівля площею 258,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] , яка в рівних долях належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Отже право власності на спірну земельну ділянку набувають відповідачі - власники розміщеного на ній об`єкта нерухомості. Саме тому постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2012 у справі № 2а-1235/12/2670 зобов`язано Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) розглянути заяви та підготувати проект відповідного рішення Київської міської ради щодо питання безоплатної передачі у власність та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, щодо якої заявлено позовні вимоги у справі що розглядається. При цьому, позивач, діючи в інтересах територіальної громади, стверджує, що за заявою відповідача без належних правових підстав зареєстровано право відповідачів на постійне користування земельною ділянкою. Проте, заявлені позовні вимоги про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою, про скасування рішення державного реєстратора, у разі її задоволення, не призведе до відновлення порушеного права чи захисту інтересів територіальної громади та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. У цьому разі не відбудеться нівелювання негативних наслідків і у позивача не відновиться можливість користування чи розпорядження конкретним матеріальним благом - земельною ділянкою. Більш того, наявний запис про право користування земельною ділянкою не перешкоджає позивачу виконати постановлені рішення суду та передати спірну земельну ділянку відповідачам. Заявлений позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (визнання відсутнім права користування) та не стосується захисту права цивільного, тобто задоволення такої вимоги, згідно позиції відповідача, не є ефективним способом захисту прав позивача. Визнання відсутнім у відповідача права користування земельною ділянкою, у даному випадку, є, по суті, встановленням обставин, які у подальшому можуть бути зазначені у якості підстав позову про захист свого порушеного права, що також свідчить про неефективність обраного позивачем способу захисту, оскільки не відновлює порушеного права, а вимагає пред`явлення у подальшому іншого позову. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18. Крім того, відповідач вказує на правомірність дій приватного нотаріуса при проведенні державної реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою, адже, судовими рішеннями, зазначеними державним реєстратором як документи, що стали підставою для проведення реєстраційної дії, встановлено фактичні обставини що свідчать про виникнення у відповідачів у 1997 році права постійного користування земельною ділянкою, яке на даний час не припинялося. Тому відповідач вважає, що оскаржуваними реєстраційними діями державний реєстратор правомірно визнав та підтвердив факт набуття зазначеного майнового права. (т.1 а.с.227-231) 09 вересня 2025 року представником позивача Київської міської ради - Васильєвою С.М. подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач наполягає на відсутності у відповідачів права постійного користування спірною земельною ділянкою на зазначає, що набуття відповідачем-2 права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на спірній земельній ділянці, в результаті приватизації, відбулось протягом 1997 року, у зв`язку із чим на спірні правовідносини поширюються положення Земельного кодексу України від 18.12.1990 (у редакції від 22.06.1993), згідно положень якого право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Отже, чинний на момент приватизації відповідачами цілісно-майнового комплексу «Ресторан «Млин» ЗК України допускав виникнення права постійного користування виключно з моменту одержання документа, що посвідчує вказаний правовий титул на землю, а саме державного акту про право постійного користування земельною ділянкою. Водночас, відповідачами не надано жодного державного акту про право постійного користування спірною земельною ділянкою, який би засвідчив виникнення у відповідачів право постійного користування земельною ділянкою та допустив здійснення державної реєстрації цього речового права на підставі достатніх правовстановлюючих документів. Крім того, у відповіді зазначається, що ЗК України від 18.12.1990 (в редакції від 22.06.1993) розмежовує постійне та тимчасове користування не лише за темпоральним показником (відповідно безстроковий/строковий правовий титул на землю), але і за суб`єктним критерієм, тобто визначає закритий перелік суб`єктів, яким дозволяється передача земельних ділянок державної власності у постійне користування для окремих видів цільового призначення. Однак, за доводами позивача, правовий статус відповідачів та цільове призначення спірної земельної ділянки відповідно до положень ЗК України станом як на момент приватизації цілісно-майнового комплексу «Ресторан «Млин», так і на момент вчинення спірної державної реєстрації, не допускає набуття Відповідачами права постійного користування. Також позивач вважає безпідставними посилання відповідачів на відсутність в нього обов`язку переоформлення права постійного користування з огляду на рішення Конституційного суду України від 212.09.2005 №5-рп/2005, оскільки наведені висновки Конституційного Суду України поширюються виключно на громадян, які у встановленому законодавством порядку набули право постійного користування та отримали відповідний державний акт, що не було зроблено відповідачами. Крім того, відповідач залишає поза увагою висновки, що містяться в рішенні Дніпровського районного суду від 20.11.2015 у справі № 755/782/15-ц щодо відсутності підстав для визнання права власності відповідачів на земельні ділянки, якими вказано на виключну компетенцію Київської міської ради при розпорядженні всіма землями комунальної власності у м. Києві шляхом передачі їх особам у власність чи користування. Разом із тим, Київською міською радою, як єдиним розпорядником земель комунальної власності, рішення про передачу земельної ділянки у постійне користування відповідачам та будь- яких іншим особам не приймалось. У відповідачів відсутні правовстановлюючі документів на спірну земельну ділянку, що вказує на неможливість набуття ними права постійного користування та незаконність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.11.2021 №№ 61590409, 61590986, 61591642, 61592370, які прийняті приватним нотаріусом за відсутності передбачених законом правових підстав, всупереч установленому законодавством порядку набуття прав на земельну ділянку комунальної власності та в порушення законодавчо визначеної процедури державної реєстрації речових прав. Таким чином, відповідно до земельного законодавства право комунальної власності територіальної громади м. Києва на землю виникає в силу закону за залишковим принципом, тобто на підставі статті 83 Земельного кодексу України на всі землі у межах м. Києва, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Крім того, стаття 92 ЗК України допускає виникнення права постійного користування виключно щодо земель комунальної або державної власності. Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах м. Києва та не належить до земель державної власності, вона належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва. Враховуючи наведені норми законодавства, відповідачі, звертаючись із заявою про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою, вже визнали факт перебування вказаної ділянки у складі земель комунальної власності. З огляду на це, є суперечливим твердження відповідача, що згідно рішення № 60 Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 10.01.1967 земельна ділянка 8000000000:66:149:0201 ще у 1967 року вибула з володіння територіальної громади, а право власності на спірну земельну ділянку в силу наведених вище приписів закону набувають відповідачі - власники розміщеного на ній об`єкта нерухомості. Позивач вказує на те, що єдиним власником та розпорядникам спірної земельної ділянки є Київська міська рада, таким чином, передання земельної ділянки комунальної власності в м. Києві в постійне користування особам належить до виключних повноважень Київської міської ради як органу місцевого самоврядування, що діє від імені та в інтересах власника земель комунальної власності - територіальної громади міста Києва. (т.2 а.с.13-24) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Київської міської ради - Лаптєва О.В. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надала пояснення аналогічні доводам, наведеним у заявах по суті справи. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Прядко Р.В. у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, надав пояснення аналогічні доводам, наведеним у відзиві на позовну заяву. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed