Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 15\~800,40 грн, судових витрат пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги у розмірі 7\~000,00 грн та 2 684,00 грн сплаченого судового збору. Позов мотивований тим, що 25.06.2020 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MINI COOPER, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Toyota, д.н.з. [NUMBER] під керування [PERSON] . Транспортний засіб MINI COOPER, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-TR\від 04.12.2019 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2020 року по справі № 369/8023/20 дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням [PERSON] Правил дорожнього руху. Оскільки, транспортний засіб MINI COOPER, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-TR\від 04.12.2019 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 32\~000,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована відповідно до Полісу № АМ/2855912 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «СК «Українська страхова група» ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до останньої з заявою на виплату страхового відшкодування. На виконання своїх зобов`язань, ПАТ «СК «Українська страхова група», було здійснено відшкодування суми страхового відшкодування в межах та розмірі визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», тобто з врахуванням зносу ТЗ, в сумі 16\~199,60 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 60 копійок) згідно рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2021 року по справі № 910/2135/21. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.02.2024 року справу № 369/21883/23 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до [PERSON] про стягнення грошових коштів, відкрито позовне провадження, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.12.2024 року відповідачем до суду подано письмові заперечення, в яких просить суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі, оскільки Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2855912 було здійснено виплату 16\~199, 60 грн відповідно до рішення Господарського суду м. Києва, а під час розгляду справи була проведена судова експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № СЕ-19/111-21/30270-АВ від 08.10.2021 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки MINI COOPER, у зв`язку із пошкодженням його в результаті ДТП, що сталося 25.06.2020 року, без урахування податку на додану вартість становить 16\~199,60 грн. Отже посилання позивача на рахунок № 04-08 від 04.08.2020 року, виставлений Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (даний рахунок зазначено як підстава для визначення розміру збитку і у складеному позивачем страховому акті № СТ/20/0158 від 19.08.2020 року) є безпідставним, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що нею фактично було відремонтовано транспортний засіб та витрачено значно більше коштів ніж було виплачено страховою компанією. Сторони у судове засідання 03.06.2025 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представником позивача долучено до позовної заяви клопотання про розгляд\~справи за\~відсутності позивача, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Так, КЦС ВС у Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до \~ст.16 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, що 25.06.2020 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MINI COOPER, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Toyota, д.н.з. [NUMBER] під керування [PERSON] . Транспортний засіб MINI COOPER, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-TR\від 04.12.2019 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2020 року по справі № 369/8023/20 дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням [PERSON] Правил дорожнього руху. Оскільки, транспортний засіб MINI COOPER, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-TR\від 04.12.2019 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 32\~000,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована відповідно до Полісу № АМ/2855912 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «СК «Українська страхова група» ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до останньої з заявою на виплату страхового відшкодування. На виконання своїх зобов`язань, ПАТ «СК «Українська страхова група», було здійснено відшкодування суми страхового відшкодування в межах та розмірі визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», тобто з врахуванням зносу ТЗ, в сумі 16\~199,60 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 60 копійок) згідно рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2021 року по справі № 910/2135/21. Судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2855912 було здійснено виплату 16\~199, 60 грн відповідно до рішення Господарського суду м. Києва, а під час розгляду справи була проведена судова експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № СЕ-19/111-21/30270-АВ від 08.10.2021 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки MINI COOPER, у зв`язку із пошкодженням його в результаті ДТП, що сталося 25.06.2020 року, без урахування податку на додану вартість становить 16\~199,60 грн. Отже посилання позивача на рахунок № 04-08 від 04.08.2020 року, виставлений Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (даний рахунок зазначено як підстава для визначення розміру збитку і у складеному позивачем страховому акті № СТ/20/0158 від 19.08.2020 року) є безпідставним, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що нею фактично було відремонтовано транспортний засіб та витрачено значно більше коштів ніж було виплачено страховою компанією. Відповідно до\~статті 27 Закону України "Про страхування"\~та\~статті 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи із наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Стаття 27 Закону України "Про страхування"\~та\~стаття 993 ЦК України\~передбачають перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку\~статті 993 ЦК України\~та\~статті 27 Закону України "Про страхування"\~є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного\~статтею 27 Закону України "Про страхування"\~та\~статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного\~статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як уже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, яка виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, яка відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку\~статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми\~статті 27 Закону України "Про страхування"\~та\~статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 та постанові ВС від 25.03.2019 у справі № 916/686/18. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті). У частинах першій, другій\~статті 1166 ЦК України\~вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування»\~(далі - Закон № 85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані\~Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон №1961-IV). Згідно з\~статтею 999 ЦК України\~до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 3 Закону №1961-IV\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1\~статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно з частинами першою, другою\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України\~передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із\~Законом № 1961-IV\~у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема\~ст. 37 цього закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до [PERSON] про стягнення грошових коштів. У відповідності до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, вимога позивача про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу з відповідача задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed