Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вищезазначене будинковолодіння побудоване у 1955 році і відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», єдиним головою та членом якого станом на 15 квітня 1991 року була [PERSON] . За життя [PERSON] правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок не отримувала і право власності не зареєструвала. Однак, спірний житловий будинок є майном колгоспного двору, єдиним членом якого станом на 15 квітня 1991 року була [PERSON] , а тому остання набула права власності на вказане будинковолодіння. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадщину прийняв її син [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном, однак спадщину, до складу якої увійшло спірне будинковолодіння, він не оформив та [INFO] помер. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , однак також не оформила спадкове право на вказане будинковолодіння, оскільки [INFO] померла. Позивачка вказує, що вона є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , у встановленому законом порядку прийняла спадщину та оформила частину спадкового майна. Однак, оформити свої спадкові права на спірне будинковолодіння вона не в змозі, так як за життя [PERSON] не отримувала свідоцтва про право власності на це будинковолодіння. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Віхерко Н.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач - Миролюбненська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, проти задоволення позову не заперечує, у визначений судом строк відзив на позов не подавала. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1955 році, що підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння, виготовленим станом на 14 липня 2025 року. Згідно довідки Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №9 від 13 серпня 2025 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на [INFO] головою цього колгоспного двору та єдиним його членом являлась [PERSON] . За повідомленням КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» №3465 від 14 липня 2025 року вищезазначений житловий будинок зареєстрованим не значиться. Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] належить до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом цього колгоспного двору була [PERSON] , тому спірний будинок є її власністю. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 07 вересня 1987 року виконкомом Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яким усе належне їй на день смерті майно заповіла своєму сину [PERSON] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] . Згідно довідки Самчинецького старостинського округу №3 Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №107 від 22 вересня 2025 року після смерті [PERSON] фактично в управління і розпорядження спадковим майном з 15 грудня 1993 року вступив її син [PERSON] , який залишився проживати у будинку. 29 липня 1994 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №223/1994 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Того ж дня державним нотаріусом Старокостянтинівської державної контори Почтальон М.І. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , зокрема на житловий будинок загальною площею 62 кв.м, сарай, погріб, що розташовані в с. Семиреньки Старокостянтинівського району Хмельницької області, та належали [PERSON] на підставі довідки Самчинецької сільської ради №61 від 26 липня 1994 року (погосподарський номер 752), свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за №2-2026. Отримавши правовстановлюючий документ на належне [PERSON] будинковолодіння, якому у подальшому було присвоєно адресу: [ADDRESS] , [PERSON] право власності на вказане будинковолодіння за життя в органах державної реєстрації не зареєстрував, оскільки помер. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] . Спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №83069449 від 29 жовтня 2025 року. Отже, єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого [INFO] [PERSON] була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину у порядку визначеному ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від спадщини. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , право власності на який [PERSON] набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 липня 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2026. Однак, [PERSON] за життя не оформила свої спадкові права на спадщину, що залишилась після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки [INFO] померла. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 23 липня 2021 року секретарем Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Романюк Н.В., зареєстрований в реєстрі за №95, відповідно до якого усе належне їй на день смерті майно заповіла [PERSON] 05 квітня 2022 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Мельник Л.П. заведено спадкову справу №38/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно довідки Самчинецького старостинського округу №3 Миролюбненської сільської ради №63 від 05 квітня 2022 року на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . 24 лютого 2023 року приватним нотаріусом Мельник Л.П. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON] земельну ділянку площею 1,3339 га, кадастровий номер 6824287300:03:004:0020, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину та оформила частину спадкового майна. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов також житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який вона набула в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , однак не оформила. Вказане будинковолодіння належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29 липня 1994 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Почтальон М.І., зареєстрованого в реєстрі за №2-2026. 23 липня 2025 року приватний нотаріус Мельник Л.П. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне будинковолодіння з тих підстав, що право власності на вказане будинковолодіння не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Однак, досліджені судом докази достовірно вказують на те, що [PERSON] у встановленому законом порядку набув права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому це нерухоме майно увійшло до складу спадщини після його смерті та перейшло у порядку спадкування за законом до його дружини [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак не оформила. Оскільки [PERSON] за життя прийняла, однак не оформила спадщини на спірне будинковолодіння, то воно увійшло до складу спадщини після її смерті і в порядку спадкування перейшло до її єдиної спадкоємиці за заповітом [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та визнання за позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved