Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

05 листопада 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» через систему «Електронний суд» звернуся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який зареєстрований судом 18 листопада 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 листопада 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 грудня 2025 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 14 серпня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» і відповідачем було укладено кредитний договір № 2248160, відповідно до умов якого позикодавець надав [PERSON] кредит у розмірі 5 000 грн. строком на 28 днів, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,9 % за кожен день користування кредитом. 03 вересня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» і [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору № 2248160, згідно з умовами якого строк кредитування було подовжено на 28 днів по 02 жовтня 2021 року зі сплатою відсотків у тому розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування. 15 липня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Росвен Інвест Україна», яке змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс», було укладено договір факторингу № 2-15072022, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 2248160 від 14 серпня 2021 року. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, чим порушила умови договору, тому станом на 31 грудня 2021 року розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2248160 від 14 серпня 2021 року становить 16 210 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 11 210 грн. Тому позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 16 210 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 14 серпня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 2248160, відповідно до умов якого відповідачеві було надано грошові кошти у розмірі 5 000 грн. строком на 28 днів з датою повернення по 11 вересня 2024 року, а відповідач зобов`язалася повернути їх та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування (а.с. 6-12). 03 вересня 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» і [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору № 2248160, яким погоджено продовження строку кредитування на 28 днів до 02 жовтня 2021 року, процентна ставка залишена без змін (а.с. 16). 15 липня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2-15072022, відповідно до умов факторингу новий кредитор набув право вимоги за кредитним договором № 2248160 від 14 серпня 2021 року (а.с. 30-31, 32, 33). 25 березня 2024 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило свою назву на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с. 36). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № 2248160 від 14 серпня 2021 року становить 16 210 грн. (а.с. 26-28). Відповідач свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, відсотки не сплатила. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом Т289 (а.с. 12), який зазначений у тексті договору у розділі «Реквізити і підписи сторін». Таким чином, між ТОВ «Лінеура Україна» і [PERSON] було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з наданих позивачем розрахунків розмір процентів за період з 14 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 5 000 грн., становить 11 210 грн. (а.с. 26-28). Проте, суд не погоджується із вказаними твердженнями позивач та вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Договір між його сторонами було укладено на строк з 14 серпня 2021 року по 02 жовтня 2021 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 02 жовтня 2021 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором про надання позики № 2248160 від 14 серпня 2021 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2248160 від 14 серпня 2021 року у розмірі 7 660 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн., заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 2 660 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 144 грн. 70 коп. (7 660 грн. х 2 422 грн. 40 коп. / 16 210 грн. = 1 144 грн. 70 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс», складає 8 804 грн. 70 коп. (7 660 грн. + 1 144 грн. 70 коп. = 8 804 грн. 70 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial