Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 16 листопада 2020 року [PERSON] наніс йому тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта за ступенем тяжкості віднесені до легких. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2024 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ч. 1 ст. 129 КК на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. В даній кримінальній справі його було визнано потерпілим. Вважає, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що він втратив душевний спокій, було порушено його звичний спосіб життя, що негативно відбилося на його здоров`ї та у сімейних відносинах. У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Також просив відшкодувати 31 000 грн витрат на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні № 607/21696/21. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що обставини викладені у позові не відповідають дійсності. 16 листопада 2020 року вранці він прийшов до будинку по [ADDRESS] , який за договором дарування належить його дружині [PERSON] . [PERSON] та підлеглі йому особи на присадибній земельній ділянці знищили фруктові дерева та розпочали незаконне будівництво. Він просив [PERSON] припинити незаконні дій, в результаті чого між ними виник словесний конфлікт. З метою уникнення побиття для самозахисту він продемонстрував газовий балончик, натиснувши випуск газу, але не направляв на [PERSON] . Після чого [PERSON] наніс йому тілесні ушкодження. Під час падіння на землю у нього з кишені випав пристрій для відстрілу патронів не травматичної дії, ззовні схожий на пістолет. Він залишив місце події, викликав поліцію та звернувся за медичною допомогою. За його заявою порушено кримінальні провадження № 12020215010000755 за ч. 1 ст. 125 КК України та № 42023212050000119 за ст. 187 КК України. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові. У судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо його представник подав заяву про слухання справи за їх відсутності, позов підтримують та просять задовольнити. Позивач був присутній у попередніх судових засіданнях, позов підтримав з підстав викладених у ньому. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяв про відкладення до суду не подавав. Відповідач був присутній у попередніх судових засіданнях, позов не визнав. Пояснив, що саме позивач наніс йому тілесні ушкодження, за його заявою порушено інше кримінальне провадження по факту заподіяння йому тілесних ушкоджень, де він є потерпілим. Судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2024 року у справі №607/21696/21, яка набрала законної сили 24 червня 2024 року, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №12020215010000757 від 16 листопада 2020 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України, закрито. Вказаною ухвалою суду встановлено, що 16 листопада 2020 року, близько 08 години 30 хвилин, у [PERSON] , який перебував за адресою: [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із [PERSON] , виник протиправний умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , 16 листопада 2020 року, близько 08 години 30 хвилин, [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , в ході словесного конфлікту із [PERSON] , підійшов до останнього, діставши предмет візуально схожий на газовий балончик, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність і настання суспільно-небезпечних наслідків, розпилив невідомою речовиною [PERSON] у обличчя. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] , потерпілому [PERSON] , спричинено тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку першого ступеня кон`юнктиви і шкіри повік лівого ока, які за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень. Згідно висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №1046 від 27 листопада 2020 року встановлено, що у [PERSON] при зверненні 16.11.2020 року за медичною допомогою до офтальмологічного відділення обласного офтальмологічного травмцентру КНП «Тернопільська обласна університетська лікарня» ТОР було діагностовано хімічний опік першого ступеня кон`юнктиви (сполучної тканини) і шкіри повік лівого ока. При судово-медичній експертизі у [PERSON] виявлені реактивні зміни сполучних оболонок лівого ока у вигляді підвищеного кровонаповнення та виразності судин і гіперемії слизової оболонки ока. Описані зміни цілком могли бути наслідком місцевої подразливої дії хімічної речовини незадовго до лікарського огляду [PERSON]., не виключено 16.11.2020 року. Утворення виявлених у [PERSON] травматичних змін за наведених у постанові і повідомленні ним при судово-медичній експертизі обставин, не виключається. Вони не властиві для утворення при падінні на площині (з висоти власного росту). Відмічений у [PERSON] хімічний опік першого ступеня конюнктиви і шкіри повік лівого ока за ступенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження. Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином не підлягають доказуванню протиправні дії відповідача щодо позивача, які мали місце 16 листопада 2020 року близько 08:30 год, по [ADDRESS] , під час яких відповідач [PERSON] розпилив невідому речовину [PERSON] в обличчя, чим наніс позивачу легких тілесних ушкоджень. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є знайомим [PERSON] 16.11.2020 року близько 9-30 год перебував поблизу місця події та бачив бійку, хто саме там був йому не було відомо. Вже через кілька місяців зустрівши [PERSON] він дізнався, що це був [PERSON] та [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду пояснив, що є знайомими [PERSON] , разом працюють на будівництві. 16 листопада 2020 року вони та інші особи перебували на будові по [ADDRESS] . В цей час на територію будівельного майданчику прийшов [PERSON] , який був налаштований агресивно, кричав, погрожував пістолетом. В подальшому до нього вийшов [PERSON] [PERSON] витягнув газовий балончик та бризнув в очі [PERSON] [PERSON] залишив місце події, а вони викликами поліцію. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з вимогами ч. 1 ст.15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди. Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Як роз`яснено судам в п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанови Пленуму ВСУ №4) судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже, в судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачу відповідачем були спричинені моральні страждання в результаті вчиненні протиправних дій щодо позивача, зокрема завдання йому тілесних ушкоджень, що призвели до погіршення здоров`я позивача, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, при цьому враховуючи особу відповідача, його матеріальний стан, суд вважає, що сума у розмірі 2000,00 грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн, оскільки вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду, як особа яка завдала позивачу шкоди його здоров`ю, внаслідок вчинення протиправних дій. Суд вважає необґрунтованим заявлений до стягнення позивачем розмір моральної шкоди 50000.00 грн, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Безпідставними також є доводи відповідача щодо наявності іншого кримінального провадження по факту заподіяння йому тілесних ушкодження, де він є потерпілим, оскільки вони не мають правового значення для вирішення даної справи. У разі пред`явлення підозри, визнання особи винною у вчиненні даного кримінального правопорушення, відповідач, як потерпілий, набуде права на пред`явлення вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди до винної особи. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката у кримінальному провадження, слід зазначити таке. У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу вимог частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц. Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. В обґрунтування таких вимог позивач вказує, що на підставі договору №05/23 про надання правничої допомоги адвокат Гордєєв Ю.В. надав йому правову допомогу як потерпілому у кримінальному провадженні. На підтвердження понесення таких витрат, позивачем надано суду договір про правову допомогу, згідно умов якого адвокат зобов`язався надати позивачу правову допомогу під час збирання доказів, захисту і представництва інтересів [PERSON] у кримінальних провадженнях, стороною або учасником яких є [PERSON] , акт здачі-приймання наданих послуг від 30.08.2024 року та довідку видану адвокатом про сплачені кошти на суму 31 000 грн згідно договору №05/23від 20.09.2023 року. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували той фак, що адвокат Гордєєв Ю.В. надавав правову допомогу [PERSON] у кримінальному провадженні №12020215010000757 від 16 листопада 2020 року за ч. 1 ст. 125 КК України, де [PERSON] був потерпілим. Так, із ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2024 року справа № 607/21696/21 встановлено, що адвокат Гордєєв Ю.В. участі у судовому розгляді даної справи не приймав. Відсутні відомості про адвоката потерпілого і в обвинувальному акті від 25.11.2021 року щодо [PERSON] у даному кримінальному провадженні, в протоколі проведення слідчого експерименту від 18.05.2021, протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 червня 2021 року з участю потерпілого [PERSON] . Будь-які інші докази, які б підтверджували участь адвоката у даному кримінальному провадженні суду не надані. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено понесення ним витрат на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні №12020215010000757 від 16.11.2020 року. Щодо витрат на правову допомогу за підготовку цивільного позову, участь у судових засіданнях в порядку цивільного судочинства, то суд також вважає їх належним чином необґрунтованими, хоч адвокат Гордєєв Ю.В. і представляв інтереси позивача у даній цивільній справ на підставі ордеру серії ВО № 1092167 від 29.11.2024 року. З наданого позивачем договору про правову допомогу № 05/23 від 20.09.2023, на підтвердження понесення таких витрат, встановлено, що адвокат зобов`язався надавати [PERSON] правову допомогу лише у кримінальних провадженнях. Таким чином, суд вважає не доведеними належними та достатніми доказами понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 31 000 грн, а тому у задоволенні таких вимог слід відмовити. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до вимог статей133 та 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: partial