Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської митниці звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Харківської митниці збитки, завдані кримінальним правопорушенням, в розмірі 1621076,91 грн. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62019170000000538 від 26.06.2019 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами митного посту «Харків центральний» Харківської митниці ДФС, які, діючи в інтересах імпортера TOB «ОМІС ДЕКОР», з метою мінімізації сплати митних платежів під час розмитнення товару, усупереч ст. 69 Митного кодексу України здійснили митне оформлення товару за митним кодом, який не відповідав відповідному товару, що привело до втрат Державного бюджету України на суму понад 500 000 грн, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що з 20.06.2018 по 20.12.2018 заступник начальника Харківської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Волокітін Є.П. усупереч вимогам Митного кодексу України, під час організації роботи очолюваного управління допустив службову недбалість, що виразилася у не складанні протоколу відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 458 МК України, нездійсненні провадження у адміністративній справі та не накладенні на декларанта [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 621 076,91 грн, шляхом винесення відповідної постанови, що потягло за собою ненадходження до державного бюджету України грошових коштів у розмірі 1 621 076,91 грн, чим завдав збитки державі на вказану суму, що підтверджено висновками судових економічної та товарознавчої експертиз. Матеріали досудового розслідування за вказаним фактом виділені в окреме провадження та зареєстровані за № 62020170000000238 від 03.02.2020. [PERSON] , відповідно до наказу в.о. Голови ДФС України №3151-о від 29.12.2017 переведений на посаду заступника начальника Харківської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії. Під час досудового розслідування встановлено, що імпортером ТОВ «ОМІС ДЕКОР» (податковий номер 33817728, з 27.04.2018 перейменовано у ТОВ «КОЛОР ДЕКОР» податковий номер 33817728, далі по тексту ТОВ «Оміс Декор») на митну територію України в зону діяльності Харківської митниці ДФС 22.02.2016 ввезено іноземним декларантом ТОВ ВІОЛЕНТ ІНВЕСТ (податковий номер 0037091947) в особі [PERSON] вищезазначений іноземний товар заявлено в режим імпорт шляхом подання електронної митної декларації, заповненої у звичайному порядку (далі по тексту ЕМД) типу ІМ 40 ДЕ № 807100000/2016/005720 до митного посту Харків-центральний Харківської митниці ДФС, в якій заявлено до митного оформлення товар: «Обладнання для виробництва та обробки деревноволокнистих плит МДФ. «Лінія обробки МДФ плити» - 1 комплект являє собою комплект вузлів та систем, з`єднаних з системами керування в єдину лінію, що не використовувалась, постачається в розібраному стані. Рік виробництва 2007. Потужність 1508, 5 кВт, продуктивність 408, 6 м. кв/год. … Виробник: «Imal» s.r.l. Торгівельна марка: «Imal» »(гр. 31 ЕМД). В зазначеній ЕМД декларантом [PERSON] визначений код товару УКТ ЗЕД «8479309000» (гр. 33), митна вартість визначена за першим методом (гр.43) у сумі 9 005 982,77 (гр. 45). Також, декларантом в гр. 47 ЕМД розраховані митні платежі, які складаються з мита 0 грн. (пільгова та повна ставка ввізного мита 0%), ПДВ 1801196,55 грн. (20%). До електронної митної декларації декларантом [PERSON] долучені скановані копії документів, в тому числі паспорт Лінії обробки МДФ плит. По результатам здійснених митних формальностей, 22.02.2016 було оформлено митну декларацію ЕМД № 807100000/2016/005720 в режимі імпорт та товар випущено у вільний обіг. [PERSON] , перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу контролю класифікації товарів управління класифікації товарів Департаменту адміністрування митних платежів ДФС України, виконуючи свої службові обов`язки в грудні 2017 року встановила можливу не вірну класифікацію товару по ЕМД № 807100000/2016/005720, про що повідомила Харківську митницю ДФС листами від 05.12.17 № 33490/7/99-99-19-03-01-17 та від 28.12.2017 № 36384/7/99-99-19-03-01-17. По результатам відпрацювання вищевказаних листів (від 05.12.17 № 33490/7/99-99-19- 03-01-17 та від 28.12.2017 № 36384/7/99-99-19-03-01-17) Департаменту адміністрування митних платежів ДФС України службові особи Харківської митниці в особі Зубенка О.В., який перебував на посаді головного державного інспектора відділу класифікації товарів управління адміністрування митних платежів Харківської митниці ДФС, Терещенка В.М., який перебував на посаді начальника відділу класифікації товарів управління адміністрування митних платежів Харківської митниці ДФС встановили, що товар заявлений в режимі імпорт за ЕМД № 807100000/2016/005720 можливо віднести до товарної підкатегорії 8465940000 зі ставкою ввізного мита 5 %. Також, службовими особами митниці встановлено суму недоборів митних платежів з урахуванням мита та ПДВ без штрафних санкцій та пені у розмірі 540 398,97 грн. Про зазначений факт керівник Харківської митниці ДФС Танцеров А.О. повідомив ГУ ДФС у Харківській області для проведення документальної перевірки ТОВ «ОМІС ДЕКОР» листом від 10.01.2018 № 195/00-1/20- 70-19-03. В подальшому, в період з 24.04.2018 по 02.05.2018 посадовими особами відділу митного аудиту управління аудиту ГУ ДФС у Харківській області Радченком І.А., [PERSON] , на підставі наказу ГУ ДФС у Харківській області від 18.04.2018 № 2729 проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Оміс Декор» (податковий номер 33917728, з 27.04.2018 перейменовано у ТОВ «Колор Декор» податковий номер 33917728) щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи при правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товару з комерційною назвою «Обладнання для виробництва та обробки деревоволокнистих плит МДФ. «Лінія обробки МДФ плити» Виробник: «Imal» s.r.l., Торгівельна марка: «Imal». Країна виробництва: «IT» (Італія) за митною декларацією від 22.02.2016 № 807100000/2016/005720, за кодом 8479309000 відповідно до УКТ ЗЕД. По результатам проведеної перевірки складено акт від 08.05.2018 № 1818/20-40-14- 15-07/33817728, відповідно до якого фахівцями митного аудита встановлено, що під час декларування товару, заявленого в режим імпорт по ЕМД №807100000/2016/005720, порушено вимоги ч.1 п.5 ч.8 ст. 257 МК України, Правил 1, 3(а), 6 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, а саме митне оформлення здійснено у товарній підкатегорії 8479309000 (пільгова ставка ввізного мита 0%), а необхідно було визначити код товару 8465940000 (пільгова та повна ставка ввізного мита 5%). У зв`язку з невірною класифікацією товару занижене податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита на суму 450 299,14 грн. та занижене податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на суму 90 059,83 грн. В результаті вищевказаних порушень ТОВ «Оміс Декор» за митною декларацією від 22.02.2016 № 807100000/2016/005720 занижено податкові зобов`язання на загальну суму 540 358, 97 грн. Копію акта документальної перевірки ТОВ «Оміс Декор» від 08.05.2018 № 1818/20-40- 14-15-07/33817728 ГУ ДФС у Харківській області направлено до Харківської митниці ДФС листом від 08.05.2018 № 18906/10/20-40-14-15-10. В 2018 році Харківська митниця ДФС використовувала для електронного документообігу Автоматизовану інформаційну систему «Управління документами (далі АІС «УД») впроваджену для постійного використання наказом Державної фіскальної служби України від 03.11.2014 № 236 «Про запровадження єдиного документообігу у ДФС». Пункт 3.4 Посібника користувача системи АІС «УД» (далі Посібник) наголошує на тому, що доступ користувачів до Системи контролюється за допомогою параметрів (імені користувача, паролю), що попередньо призначені адміністраторами АІС ДПС в інформаційних системах ДПС України». Користувач зобов`язаний використовувати для роботи з інформацією тільки свій ідентифікатор користувача в системі/мережі, пароль та інші засоби доступу до системи та не передавати їх іншим особам. Відповідно до п. 4.1.2 Посібника - автентифікація користувача в клієнтському застосуванні здійснювалася шляхом введення користувачем імені користувача та паролю. Пп. 3.6.1 Регламенту Харківської митниці ДФС в редакції наказу Харківської митниці ДФС від 24.12.2014 № 6 визначає, що відмітка про накладення резолюції або пересилання документа безпосередньому виконавцеві в автоматизованій системі засвідчує факт ознайомлення керівника (посадової особи) з документом та підтверджує факт вручення документа. У невстановлений в ході досудового розслідування час, однак не пізніше 10.06.2018, [PERSON] неналежно виконуючи свої службові обов`язки, через несумлінне ставлення до них, в порушення правил користування АІС «УД», затверджених у Посібнику користувача системи АІС «УД», передав невстановленій в ході досудового розслідування особі особистий логін та пароль від системи, надавши можливість використовувати невстановленій особі повноваження заступника начальника Харківської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді безконтрольного використання невстановленими особами повноважень заступника начальника Харківської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії, шляхом використання особистого логіну та паролю в роботі та делегування виконання документів підпорядкованими працівниками (відділами), але легковажно розраховував на їх ненастання або відвернення. Так,\~20.06.2018\~керівник Харківської\~митниці ДФС\~Танцеров А.О.\~надіслав до\~особистого кабінету\~ [PERSON] \~у АІС\~«УД» копію\~акту документальної перевірки ТОВ «Оміс Декор» від 08.05.2018 № 1818/20-40-14-15-07/33817728 ГУ ДФС у Харківській області для розгляду та визначення виконавців. Відповідно до наказу в.о. начальника митниці Танцерова А.О. від 764-кв від 29.05.2018 у період з 11.06.2018 по 22.06.2018 [PERSON] надавалася щорічна відпустка на 12 календарних днів. 21.06.2018 у зв`язку із службовою недбалістю [PERSON] , та із використанням особистого кабінету АІС «УД» останнього невстановлена в ході досудового розслідування особа незаконно отримала вказаний документ. 22.06.2018 невстановлена особа, використовуючи паролі автентифікації в системі АІС «УД», попередньо надані [PERSON] , шляхом накладення резолюції в АІС «УП» - «До роботи» доручила здійснити розгляд матеріалів документальної перевірки службовій особі, до функцій якої входить складання протоколу про порушення митних правил, безпосередньо виконавцю - головному державному інспектору відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС Карипову В.В. При цьому, акт документальної перевірки ТОВ «Оміс Декор» від 08.05.2018 № 1818/20-40-14-15-07/33817728 ГУ ДФС у Харківській області залишився без контролю начальника відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС, так як відповідна резолюція не була накладена, в порушення положення про відділ оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС. Ознайомлення з актом та накладення резолюції на [PERSON] «До роботи» невстановленою особою, призвело до створення вигляду законності необхідності виконання вказаного документу та введення в оману підпорядкованих працівників про перебування [PERSON] на робочому місці. Наказом Харківської митниці від 25.06.2018 № 203-О [PERSON] переведений з 25.06.2018 на посаду головного державного інспектора митного поста «Щербаківка» Харківської митниці ДФС. В період з 22.06.2018 по 25.06.2018 [PERSON] протокол про порушення митних правил за ст. 485 МК України відносно декларанта не склав, та про причини не складання протоколу не повідомив, що залишилось поза увагою та без відповідного реагування [PERSON] . Так, відповідно до табелю обліку робочого часу за червень 2018 року [PERSON] 23.06.2018 вийшов з відпустки, приступив до роботи, та перебуваючи на робочому місці, не перевірив стан виконання вказаного акту, та сам документ залишився поза його увагою, та без відповідного реагування з його боку, що призвело до фактичної його втрати та невиконання. В подальшому відповідно наказу в.о. начальника митниці Танцерова А.О. № 63-в від 23.06.2018 [PERSON] з 25.06.2018 22.07.2018 перебував у відрядженні. [PERSON] ,\~достовірно знаючи,\~що передавав\~невстановленій в\~ході досудового\~розслідування особі\~особисті дані\~логіну та\~паролю автентифікації\~від системи\~АІС «УД»,\~яка ознайомлювалася,\~підписувала та\~накладала резолюції\~від його\~імені на\~службових документах,\~23.06.2018\~та в\~період з\~23.07.2018\~по 20.12.2018\~не вчинив\~жодних дій\~для перевірки\~та встановлення\~документів,\~з якими\~ознайомлювалася, підписувала та накладала резолюції невстановлена особа у його електронному кабінеті раніше, що призвело до втрати паперового варіанту акту, його невиконання та не накладення адміністративного стягнення на посадових осіб ТОВ «Оміс Декор», у передбачені законодавством строки. Приступивши до роботи 23.07.2018, достовірно знаючи, що в цей період підпорядкований йому інспектор Карипов В.В. був переведений до іншого структурного підрозділу [PERSON] не здійснив перевірку документів, що знаходилися на виконанні у зазначеного інспектора, в порушення п.п. 3.6.1, 3.6.3, 3.6.4 Положення УПМП та п.п. 4.3.1 п. 4.3 розділу IV Наказу 856 не організував роботу управління з розгляду зазначених матеріалів та не визначив нового виконавця шляхом надання відповідного обов`язкового до виконання доручення. [PERSON] в силу виконання посадових обов`язків, покладених на нього, достовірно відомо, що за факт заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів, чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД, ч. 1 ст. 485 МК України передбачена адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів та, що відповідно до вимог ч.1 ст. 494, ч.1 ст. 522, ч.1 ст. 523, ч. 1 ст. 524, ч.1 ст. 525 МК України, п.п. п.п. 4.3.1 п. 4.3 розділу IV Наказу № 856 для накладення адміністративного стягнення необхідно скласти протокол про порушення митних правил та відкрити провадження. Також, [PERSON] було достовірно відомо, що відповідно до вимог ст. 467 МК України (в редакції Закону із змінами, внесеними згідно із Законами № 4915-VI від 07.06.2012, № 5288-VI від 18.09.2012, що діяв з 07.11.2013 до 25.11.2018) адміністративне стягнення на декларанта може бути накладено протягом шести місяців з дня виявлення зазначених правопорушень митницею. Тобто, за матеріалами ГУ ДФС у Харківській області, що надійшли до Харківської митниці ДФС 20.06.2018, може бути накладено адміністративне стягнення до 20.12.2018. По результатам розгляду акту документальної перевірки ГУ ДФС у Харківської області від 08.05.2018 № 1818/20-40-14-15-07/33817728, ЕМД № 807100000/2016/005720 встановлено, що декларант [PERSON] в порушення вимог ч.1, п.5 ч.8 ст. 257 МК України, Правил 1, 3(а), 6 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД та з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів (мито та податок на додану вартість в повному обсязі) заявив в ЕМД № 807100000/2016/005720 від 22.02.2016 року неправдиві відомості необхідні для визначення коду товару та код товару згідно з УКТ ЗЕД, тобто здійснив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів у загальній сумі 540 358,97 грн., чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 485 МК України. Класифікація товару «Лінія обробки МДФ плити…» по ЕМД № 807100000/2016/005720 за кодом товару 8465940000 згідно з УКТЗЕД (пільгова та повна ставка ввізного мита 5%) підтверджується позицією Департаменту адміністрування митних платежів ДФС України (лист від 26.01.2018 № 2542/7/99-99-19-03-01-17), позицією Харківської митниці ДФС (лист від 10.01.2018 № 195/00-1/20-70-19-03), позицією ГУ ДФС у Харківській області (акт документальної перевірки ТОВ «Оміс Декор» від 08.05.2018 № 1818/20-40-14-15-07/33817727), а також висновком судової товарознавчої експертизи від 22.08.2019 № 19/117-10478, проведеної Полтавським НДЕКЦ при МВС України. Розмір несплачених митних платежів до Державного бюджету України підтверджено висновком судової економічної експертизи від 27.09.2019 № 19/117-12102, проведеної Полтавським НДЕКЦ при МВС України, а також актом документальної перевірки ТОВ «Оміс Декор» від 08.05.2018 № 1818/20-40-14-15-07/33817727, складеним ГУ ДФС у Харківській області. Відповідно до ч.1 ст. 485 МК України відносно декларанта необхідно застосувати штрафні санкції у розмірі 300 відсотків від несплаченої суми, а саме 1 621 076,91 грн. (540 358,97 * 300% / 100 % = 1 621 076,91). Станом на 20.12.2018 [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 485, ч. 1 ст. 522, ч.1 ст. 523, ч.1 ст. 524 МК України, п.п. 4.3.1 п. 4.3 розділу IV Наказу 856, п.п. 3.6.5 Положення УПМП адміністративне стягнення відносно декларанта [PERSON] за адміністративне правопорушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України, не застосував. Таким чином, [PERSON] , перебуваючи на посаді заступника начальника Харківської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС, в період часу з 20.06.2018 по 20.12.2018, здійснюючи відповідно до чинного законодавства України, Положення про УПМП повноваження: з керівництва діяльністю та організацією роботи управління з провадження у справах про порушення митних правил, процесуальних дій, передбачених законодавством; надання обов`язкових до виконання доручень працівникам управління з питань, що належать до його функціональних повноважень, контролю за їх виконанням; з прийняття процесуальних рішень під час провадження у справах про порушення митних правил, а також розгляду справ про порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, будучи особою, яка несе персональну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на управління основних завдань і функцій (п.5.1 Положення УПМП), нехтуючи своїми службовими обо в`язками, тобто не виконуючі та неналежно виконуючі свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, усупереч вимогам ч.1 ст. 467, ч.1 ст. 485, ч.1 ст. 488, ч.1 ст.494, ч.1 ст. 522, ч.1 ст. 523, ч.1 ст. 524, ч.1 ст. 525 МК України, п.п. 4.3.1 п. 4.3 розділу IV Наказу 856, п. п. 2.2.4.1, 2.2.4.8, 3.6.1, 3.6.3, 3.6.4, 3.6.5 Положення УПМП, Посібника користувача системи АІС «УД» не організував роботу управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС щодо складання протоколу відносно [PERSON] за ч.1 ст. 458 МК України, здійснення провадження по адміністративній справі та накладання на декларанта [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 1 621 076,91 грн. шляхом винесення відповідної постанови, що потягло за собою ненадходження до Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 1 621 076,91 грн. Під час досудового розслідування слідчим 27.04.2020 повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 62020170000000238 від 03.02.2020 стосовно [PERSON] 02.06.2020 направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова. Також, процесуальним керівником у кримінальному проваджені прокурором відділу Харківської обласної прокуратури було заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Слобожанської митниці Держмитслужби про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 1 691 076, 91 грн. Ухвалою Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~21.12.2023\~у справі №638/7395/20 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності щодо вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у кримінальному провадженні №62020170000000238 від 03.02.2020, а кримінальне провадження №62020170000000238 від 03.02.2020 у відношенні [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України. Цивільний позов Харківської обласної прокуратури, заявлений в інтересах держави в особі Слобожанської митниці Держмитслужби про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди залишено без розгляду, роз`яснивши прокурору право на його пред`явлення до суду в порядку цивільного судочинства. Вказана ухвала суду набрала законної сили 29.12.2023. Отже, інтереси держави залишились незахищеними, оскільки не забезпечено стягнення з винної особи шкоди, завданої службовою недбалістю. Відтак, не забезпечено надходження відповідних коштів до Державного бюджету. На думку прокурора, обставини якими він обґрунтовує свої позовні вимоги підтверджуються: актом від 08.05.2018 № 1818/20-40-14-15-07/33817728 ГУ ДФС у Харківській області про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Оміс Декор»; висновком судової товарознавчої експертизи від 22.08.2019 №1484, проведеної Полтавським НДЕКЦ при МВС України; висновком судової економічної експертизи від 27.09.2019 №159, проведеної Полтавським НДЕКЦ при МВС України. Одночасно з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 26.04.2024 цивільну справу за вказаним позовом, яка надійшла до суду на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 19.03.2024 про передання справи за підсудністю, прийнято до розгляду. Постановлено проводити розгляд справи в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.04.2024 вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] , [INFO] , вчинення будь-яких дій щодо відчуження квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905759863101), яка йому належить на праві приватної власності. У встановлений\~судом строк\~від представника\~відповідача [PERSON] \~-\~ адвоката\~Сайтарли А.П.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~він просить\~відмовити прокурору\~в задоволенні\~позовних вимог\~у повному\~обсязі.\~В обґрунтування\~заперечень зазначено,\~що прокурором не надано допустимих, належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження наявності законних підстав для стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 1 621 076,91 грн. У поданих суду відповіді на відзив та запереченнях, кожна із сторін підтримала свою позицію зазначену, як у позовній заяві так і у відзиві. Від представника Харківської митниці Кушнаренко Л.В. надійшли додаткові пояснення, у яких зазначено про відсутність у Харківської митниці підстав для підтримання поданого прокурором позову. Вказується, що Харківська митниця є відокремленим підрозділом юридичної особи - Державної митної служби України, а тому не може бути позивачем у справі, адже не наділена цивільною процесуальною дієздатністю. Також зазначено, що виходячи з положень частини 2 статті 544 Митного кодексу України одним із завдань покладених на митні органи є боротьба з порушеннями митних правил. 24.04.2020 року на адресу Слобожанської митниці Держмитслужби надійшла ухвала Московського районного суду міста Харкова по справі №643/6401/20 про надання слідчим тимчасового доступу до речей і документів. У зазначеній ухвалі йшла мова про те, що станом на 24.04.2020 року службовими особами управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС відповідно до частини 1 статті 485, частини 1 статті 522, частини 1 статті 523, частини 1 статті 524 Митного кодексу України адміністративне стягнення відносно декларанта товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією від 22.02.2016 № 807100000/2016/005720, передбачене статтею 485 Митного кодексу України не застосоване. У зв`язку із цим, задля повного, об`єктивного й усебічного встановлення обставин щодо наявності або відсутності підстав для порушення справи про порушення митних правил управлінням запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Слобожанської митниці Держмитслужби було проведено аналіз товаросупровідних документів поданих до митної декларації від 22.06.2016 № 807100000/2016/005720, правових висновків застосування положень статей 69, 485 Митного кодексу України, викладених у постановах Верховного Суду та положень нормативно-правових актів з питань митної справи. За результатами вказаного аналізу дійти до висновку щодо наявності у діях декларанта [PERSON] складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МКУ у зв`язку з неправильним визначенням коду товару згідно з УКТЗЕД у митній декларації від 22.02.2016 № 807100000/2016/005720 є неможливим. Зазначена інформація була направлена до прокуратури Харківської області листом від 27.05.2020. Також зазначена інформація направлялась до Шевченківської окружної прокуратури 01.02.2024 року. Ухвалою суду від 11.06.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні прокурор позов підтримав, посилаючись на підстави та обставини, зазначені у позовній заяві, просив про його задоволення. Представник Харківської митниці позов не підтримала, посилаючись на відсутність підстав для його подання. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на підстави, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Положеннями ст.ст.11, 15, 16, 22, ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, на які прокурор посилається як на правову підставу позову, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до правого висновку, наведеного в постанові Верховного Суду від 05.03.2020 року у справі №910/9665/17, підставою для відшкодування шкоди на підставі ст.1166 ЦК України є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини. За змістом приписів глави 82 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого. При цьому вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Тобто, підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. На думку суду, прокурором не надано допустимих, належних, достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 1 621 076,91 грн. По перше, прокурором не надано жодних доказів на підтвердження наявності шкоди, завданої Державі. Прокурор зазначає, що [PERSON] не організував роботу управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС щодо складання протоколу відносно [PERSON] за ч.1 ст. 485 МК України, здійснення провадження по адміністративній справі та накладання на декларанта [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 1 621 076,91 грн. шляхом винесення відповідної постанови, що потягло за собою ненадходження до Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 1 621 076,91 грн. Водночас, прокурором не надано жодного доказу на підтвердження наявності в діях декларанта [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.485 МК України, та підстав притягнення останнього до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 1 621 076,91 грн. Доводи прокурора про наявність підстав для накладення на декларанта [PERSON] адміністративного стягнення, у вигляді штрафу в розмірі 1 621 076,91 грн., ґрунтуються виключно на припущеннях. Положеннями ст.41 ПК України закріплено, що контролюючими органами є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони. Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів. Статтею 8 МК України закріплено, що митна справа здійснюється на основі принципу виключних повноважень митних органів України щодо здійснення митної справи. Вказаний принцип передбачає, що саме митні органи України безпосередньо здійснюють митну справу. Митні органи України у своїй діяльності взаємодіють з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, установи, організації та громадяни не мають права втручатися в службову діяльність митних органів України, крім випадків, передбачених законами України. Тобто, діюче законодавство України встановлює виключну компетенцію контролюючих органів на здійснення митної справи. Процедура провадження у справах про порушення митних правил врегульована Розділом ХІХ Митного кодексу України. Згідно ст.493 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення. Окремі процесуальні дії у справі про порушення митних правил можуть вчинятися посадовими особами, уповноваженими складати протоколи про порушення митних правил відповідно до статті 490 цього Кодексу, а у випадку, передбаченому статтею 518 цього Кодексу, - також посадовими особами іншого органу доходів і зборів. Керівник центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або особа, яка виконує його обов`язки, має право передавати справу про порушення митних правил для здійснення провадження з однієї митниці до іншої. Посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, можуть здійснювати провадження у будь-якій справі про порушення митних правил, порушеній будь-яким органом доходів і зборів України. Враховуючи положення вказаної статті, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється виключно посадовими особами органів доходів і зборів. Згідно ч.1 ст.522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468, 469, частинами першою - п`ятою статті 470, статтями 474, 475, 477-480, частинами першою - п`ятою статті 481, статтею 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів. Положеннями ч.1 ст.523 МК України передбачено, що від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Отже, розгляд справ про порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України, здійснюється виключно уповноваженими особами органами доходів і зборів (від імені митниць - керівниками митниць або їх заступниками). Жодний інший державний орган чи посадова особа не уповноважені встановлювати подію і склад даного адміністративного правопорушення. Згідно ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Відповідно до ст.508 МК України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи). Тобто, висновок про наявність події і складу адміністративного правопорушення в діях особи можна зробити виключно в результаті здійснення адміністративного провадження у справі про порушення митних правил, під час якого мають бути виконані відповідні процесуальні дії, передбачені ст.508 МК України. Згідно ч.1 ст.527 МК України у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі. Таким чином, положеннями ст.527 МК України передбачено, що єдиним документом, який підтверджує накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, є постанова, винесена відповідною уповноваженою особою. Разом з тим, прокурором не надано ані постанови про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, ані будь-яких інших доказів на підтвердження наявності події і складу правопорушення в діях останнього. Водночас, згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Більше того, зміст диспозиції ст.485 МКУ однозначно свідчить, що такі дії вчиняються особою з умисною формою вини. Тобто, особа вчиняє дії з метою ухилення від сплати митних платежів. Долучений прокурором акт документальної невиїзної перевірки ТОВ «ОМІС ДЕКОР» від 08.05.2018 №1818/20-40-14-15-07/33817728, складений ГУ ДФС у Харківській області, не встановлює жодних обставин порушення митних правил декларантом [PERSON] . Вказаний акт не містить жодних відомостей про те, що декларант [PERSON] заявив у ЕМД №807100000/2016/005720 від 22.02.2016 року неправдиві відомості, необхідні для правильного визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, тобто здійснив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Висновок судової економічної експертизи від 27.09.2019 №159, наданий прокурором на підтвердження розміру завданої шкоди, лише засвідчує правильність визначених контролюючим органом у акті перевірки №1818/20-40-14-15-07/33817728 від 08.05.2018 року сум податкових зобов`язань ТОВ «ОМІС ДЕКОР», але жодним чином не підтверджує наявності та розміру шкоди охоронюваним законом державним інтересам, завданої в результаті не застосування штрафних санкцій до декларанта [PERSON] , за нібито вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст.485 МК України. Враховуючи вищевикладене, відсутність складеного протоколу про порушення митних правил, інших доказів вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, а також постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, повністю виключає можливість встановлення обставин завдання шкоди Державі у вигляді ненадходження до бюджету грошових коштів у розмірі 1 621 076,91 грн. Також, слід зазначити, що з метою отримання доказів невинуватості [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, його захисником Свиридовою М.М. надсилався адвокатський запит б/н від 21.05.2020 року до Слобожанської митниці Держмитслужби про надання інформації та копій документів, щодо результатів розгляду уповноваженими особами митного органу матеріалів документальної перевірки ТОВ «ОМІС ДЕКОР» (код ЄДРПОУ 33817728) (акт документальної перевірки ТОВ «ОМІС ДЕКОР» від 08.05.2018 року №1818/20-40-14- 15-07/33817728) на предмет наявності у діях декларанта ТОВ «ОМІС ДЕКОР» складу адміністративних правопорушень, передбачених главою 67 МК України. У відповідь Слобожанська митниця Держмитслужби своїм листом №7.14-08-3/7.14- 20/8.19/7290 від 22.05.2020 року повідомила, що за результатами опрацювання матеріалів документальної перевірки ТОВ «ОМІС ДЕКОР», які були надіслані до митного органу ГУ ДФС у Харківській області листом від 20.06.2018 року №13176/7/20-40-14-15-12, порушень митних правил у діях декларанта ТОВ «ОМІС ДЕКОР» не встановлено. Крім того, до вказаного листа Слобожанська митниця Держмитслужби долучила копії відповідних матеріалів перевірки, які підтверджують вказаний висновок. Таким чином, доводи прокурора про заподіяння шкоди державі не підтверджені належними доказами. По друге, прокурором не доведено протиправності поведінки [PERSON] та його вину у несвоєчасному опрацюванні матеріалів документальної перевірки ТОВ «ОМІС ДЕКОР» на предмет наявності в діях декларанта [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України. Про це свідчать наступні обставини, які підтверджуються відповідними письмовими доказами. Відповідно до наказу в.о. начальника митниці Танцерова А.О. №764-кв від 29.05.2018 року у період з 11.06.2018 по 22.06.2018 [PERSON] перебував у щорічній відпустці. Відповідно наказу в.о. начальника митниці Танцерова А.О. №63-в від 23.06.2018 року [PERSON] з 25.06.2018 22.07.2018 був відряджений до Департаменту організації протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Державної фіскальної служби України (м. Київ). Згідно п.3.10 Положення про управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС: На період тимчасової відсутності (відрядження, відпустка, тимчасова непрацездатність тощо) заступника начальника митниці його обов`язки виконує заступник начальника управління начальник відділу оперативного реагування. Виконуючий обов`язки заступника начальника митниці несе відповідальність за виконання завдань та функцій, передбачених цим Положенням. У позові прокурор зазначає, що 22.06.2018 року невстановлена особа, використовуючи паролі автентифікації в системі АІС «УД», попередньо надані [PERSON] , шляхом накладення резолюції в АІС «УП» - «До роботи» доручила здійснити розгляд матеріалів документальної перевірки службовій особі, до функцій якої входить складання протоколу про порушення митних правил, безпосередньо виконавцю - головному державному інспектору відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС [PERSON] . Водночас, відповідач зазначає, що 22.06.2018 року перебував у відпустці, свої паролі автентифікації в системі АІС «УД» нікому не передавав. Доказів зворотного прокурором суду не надано. Таким чином, вина [PERSON] у несвоєчасному опрацюванні матеріалів документальної перевірки ТОВ «ОМІС ДЕКОР» на предмет наявності в діях декларанта [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, не доведена, оскільки зазначені у позові події відбувались за відсутності [PERSON] , поза межами його відання і контролю. По третє , з приводу посилань прокурора на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2023 по справі №638/7395/20, як на доказ вини [PERSON] у несвоєчасному опрацюванні матеріалів документальної перевірки ТОВ «ОМІС ДЕКОР» на предмет наявності в діях декларанта [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, слід зазначити наступне. Надаючи оцінку такому доводу прокурора, необхідно взяти до уваги, що за змістом ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Разом із цим, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У пунктах 49, 61, 62, 64 рішення від 28.05.2020 у справі «Фарзалієв проти Азербайджану» Європейський суд з прав людини виснував, що після закриття кримінального провадження презумпція невинуватості вимагає, щоб відсутність кримінального засудження особи бралася до уваги і в будь-якому іншому провадженні будь-якого характеру. Презумпція невинуватості буде порушена, якщо вину обвинуваченого раніше не було доведено у відповідності з законом та, зокрема, якщо він не мав можливості реалізувати своє право на захист, а судове рішення стосовно нього відображає думку, що він є винним. Це може бути так навіть за відсутності будь-якого формального висновку: достатньо, щоб були деякі міркування, які натякають на те, що суд вважає обвинуваченого винним. У справах, пов`язаних з позовами щодо цивільної компенсації, поданими потерпілими сторонами, незалежно від того, чи завершилося кримінальне провадження закриттям справи або ж виправданням, Суд підкреслив, що хоча звільнення від кримінальної відповідальності повинне враховуватися в цивільному провадженні щодо компенсації, воно не повинне перешкоджати встановленню цивільної відповідальності щодо виплати відшкодування, яка випливає з тих же самих фактів, але на основі менш суворого тягаря доказування. Однак, якщо рішення національного суду про відшкодування міститиме заяву про кримінальну відповідальність відповідача, це порушить питання, які підпадають під сферу застосування статті 6 § 2 Конвенції. Особлива обережність повинна бути проявлена при формулюванні обґрунтування у цивільному суді після закінчення кримінального провадження. Суд встановив, що презумпція невинуватості була порушена в ситуаціях, коли цивільні суди постановляли, що явно ймовірним є те, що заявник вчинив кримінальне правопорушення, або чітко вказав, що наявні докази є достатніми для встановлення того, що ним було вчинено кримінальне правопорушення. Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №203/241/17 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст.284, ч. 3 ст.285, ч. 4 ст.286, ч. 3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності. При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Водночас, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст.62 Конституції України, ст. 17 КПК України). Таким чином,\~ухвала суду\~про звільнення\~особи від\~кримінальної відповідальності\~у зв`язку\~з закінченням\~передбачених ст.49\~КК України\~строків давності\~та закриття кримінального провадження не може підтверджувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки інший підхід до оцінки змісту такого судового рішення суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини. Зі змісту ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2023 року по справі №638/7395/20 не вбачається, що судом встановлювалися обставини, які були покладені в основу пред`явленого [PERSON] обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України. З огляду на викладене, суд вважає неспроможними доводи прокурора про те, що вина відповідача у несвоєчасному опрацюванні матеріалів документальної перевірки ТОВ «ОМІС ДЕКОР» на предмет наявності в діях декларанта [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, встановлена ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2023 та в силу ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. У той же час, у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №757/59501/19-ц викладено правовий висновок про те, що зважаючи на презумпцію невинуватості (ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України) факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження. Суд в порядку цивільного провадження не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, прокурором не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, доведена у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. При цьому, суд також врахувати позицію колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №619/2627/20, згідно якої одержання неправомірної вигоди матеріального характеру у вигляді не сплати штрафу за ст. 472 МК України не може розцінюватись як спричинення реальних збитків державі. Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку за правилами ст.ст.76-82,\~89,\~235 ЦПК України,\~суд доходить до переконання про те, що у ході розгляду справи прокурором не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. З приводу пояснень представника позивача про відсутність у Харківської митниці цивільної процесуальної дієздатності для представництва інтересів держави у даному спорі, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до\~ст.170 ЦК України\~Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до п.1 Положення про Харківську митницю, затвердженого наказом Держмитслужби від 29.10.2020 №489 (далі\~Положення), Харківська митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності безпосередньо здійснює митну справу, забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи, а також реалізацію делегованих повноважень Державної митної служби України як її відокремлений підрозділ. Зоною діяльної митниці є територія Харківської області, Україна. Згідно з п.3 Положення до основних завдань Митниці належить, зокрема: забезпечує та здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства з питань митної справи та в межах повноважень, визначених законом, законодавства з інших питань, контроль за дотримання якого покладено на митницю, під час переміщення товарів через митний кордон України та після завершення операцій з митного контролю та митного оформлення; забезпечує виконання митних формальностей відповідно до вимог законодавства з питань митної справи; організовує та здійснює ведення обліку і адміністрування митних та інших платежів, контроль за справлянням яких законом покладено на Держмитслужбу, забезпечує контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою їх нарахування та сплати у повному обсязі платниками податків до відповідного бюджету; забезпечує та здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості товарів відповідно до законодавства з питань митної справи, а також за правильністю класифікації та визначення країни походження товарів, що переміщуються через митний кордон України, в тому числі після завершення операцій з митного контролю та митного оформлення; проводить відповідно до законодавства документальні перевірки дотримання вимог законодавства з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати у повному обсязі митних платежів, і зустрічні звірки; визначає у передбачених Митним і\~Податковим кодексами України\~випадках суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; здійснює митний контроль та виконує митні формальності щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних та спеціальних засобів контролю тощо; звертається до суду у випадках, передбачених законодавством. Згідно з пп.22 п.5 Положення, митниця з метою виконання повноважень, зокрема, представляє свої інтереси та інтереси Держмитслужби в усіх без виключення судах (місцевих (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); апеляційних (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); Верховному Суді (Великій Палаті Верховного Суду, Касаційному адміністративному суді, Касаційному господарському суді, Касаційному цивільному суді, Касаційному кримінальному суді), з усіма відповідними правами та обов`язками, наданими законодавством для учасників судового процесу. Відповідно до п.15 Положення, митниця утворюється у порядку, передбаченому\~статтею 211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади». Так, згідно з ч.2\~ст.211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України. Згідно з п.16 Положення, митниця утворюється як територіальний орган Держмитслужби без статусу юридичної особи, має окремий баланс, майно, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та банках. Харківська митниця зареєстрована у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та має унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи - 44017626. Таким чином, Харківська митниця є територіальним органом Державної митної служби України - центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику та з огляду на положення ч.2\~ст.21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», у якій визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 31.08.2022 по справі №921/574/20. Таким чином, суд приходить до висновку, що Харківська митниця є органом державної влади уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах та відповідно є належним позивачем у даній справі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті. Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed