Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Мєлєкесцев О.І. звернувся до суду з позовом до Кам`янець-Подільської міської ради, який в подальшому уточнив, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла бабуся його довірительки [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з квартири за адресою: [ADDRESS] . Оскільки його довірителька, онука померлої [PERSON] є спадкоємцем за законом лише за правом представлення, вона до нотаріуса не зверталась із заявою про прийняття спадщини. В подальшому, їй стало відомо, що 10 вересня 2013 року бабуся, [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, в якому висловила своє волевиявлення та на випадок своєї смерті заповіла все своє майно (рухоме та нерухоме), де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй і на що вона матиме право за законом його довірительці - [PERSON] . Вказаний заповіт є чинним. Після того, як вона дізналась про його існування, з метою оформлення спадщини, невідкладно звернулась до приватного нотаріуса Саварчука В.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак остання роз`яснила його довірительці про неможливість прийняття заяви, оскільки вона подана за межами встановлених строків, а також повідомила про неможливість видачі свідоцтва про на спадщину, оскільки документи, які підтверджують право власності померлої [PERSON] на майно втрачені. Оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру вона не знайшла, зберіглась лише фотосвітлина свідоцтва. Через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове і майно, вона не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому, вважає, що її права підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на це майно. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Мєлєкесцев О.І. не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, уточнений позов підтримують і просять задовольнити. Представник відповідача Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області Тифанюк А.І. у судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні справи покладається на думку суду. Згідно із вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши уточнену позовну заяву, письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.03.1993 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно Заповіту [PERSON] 10.09.2013 року, остання, на випадок своєї смерті заповіла все своє майно (рухоме та нерухоме), де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй і на що вона матиме право за законом - [PERSON] . Як слідує із Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 35070492 від 10.09.2013 року приватний нотаріус Лозінська Є.М. до Спадкового реєстру внесла заповіт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] за № 54988796. Відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] зареєстрована у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:1838-6460-5671-5964. Як вбачається з копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2024 року, виданого Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1425 [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до листа Приватного нотаріусу Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Саварчук В.М. № 127/01-16 від 20.05.2025 року [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] , який роз`яснив заявнику про неможливість прийняття заяви, оскільки вона подана за межами встановлених строків, а також повідомила про неможливість видачі свідоцтва про на спадщину, оскільки документи, які підтверджують право власності померлої [PERSON] на майно втрачені. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83411247 після смерті [PERSON] [INFO] , відсутні відомості про відкриття спадкової справи. Спадкуванням відповідно до ст.1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1\~ст.1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач, як спадкоємець за заповітом, згідно вимог ст.ст.1269,\~1270 ЦК України, повинна була подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті спадкодавця проте, такої у передбачений законом строк не подала. Відповідно до ч.3\~ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (див. постанову Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22)). Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), від 31 серпня 2022 року у справі № № 655/525/20 (провадження № 61-15493св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд доходить висновку про наявність у позивача об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки, як встановлено судом, [PERSON] є онукою спадкодавця, не проживала з останньою, про існування заповіту дізналася лише в травні 2025 року, після чого вона одразу звернулась з заявою до нотаріуса. Таким чином, необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. В той же час факт необізнаності особи про наявність заповіту може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після\~смерті [PERSON] яка померла [INFO] , тривалістю три місяці з дня вступу рішення суду в законну силу. Крім цього, у ст.328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, за яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019року у справі № 907/310/18). Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у спадкодавця право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За змістом ст.ст.12, 13, 76, 81, 89 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто метою подання позову про визнання прав власності в порядку спадкування є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою, якщо зробити це іншим шляхом неможливо. Зазначена абзацом вище правова позиція суду, сформульована при розгляді даної цивільної справи, повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 07 вересня 2016 року по справі №6-727цс16, правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 жовтня 2019 року по справі №344/11473/13-ц, від 31 жовтня 2019 року по справі №447/2434/16-ц, від 18 грудня 2019 року по справі №127/9250/14-ц, від 03 червня 2020 року по справі №159/4837/15-ц, від 03 червня 2020 року по справі №161/12411/17, від 01 липня 2020 року по справі №216/5834/15-ц, від 15 липня 2020 року по справі №175/1765/16, від 19 серпня 2020 по справі №569/6008/19, правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 21 березня 2018 року по справі №760/14438/15-ц, від 07 листопада 2018 року по справі №520/6819/14-ц. Судом встановлено, що квартира за адресою: за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 березня 1993 року, що вбачається з колії такого документа. Натомість у спадкоємиці відсутній оригінал цього свідоцтва, на підставі чого нотаріусом було відмовлено у оформленні спадкових прав. Разом з тим, не може бути перешкодою для задоволення позову відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, оскільки факт існування вказаного оригіналу правовстановлюючого документу на квартир не спростовано, факт належності спадкодавцю позивача встановлено судом в ході розгляду справи, зокрема зі змісту копії такого свідоцтва про право власності на житло, що наявне у матеріалах справи. Крім того, відповідно до норми ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі №363/4852/17. За таких обставин, суд вважає, що є законні підстави для визнання за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved