Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

02.10.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом про стягнення із [PERSON] кредитної заборгованості в загальному розмірі 18829,00 грн, а також судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13.06.2024 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладений договір позики №79912839, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, з урахуванням додаткової угоди №28 до договору від 30.05.2024 та відповідно до реєстру боржників №36 від 28.10.2024. Позивач набув право вимоги в сумі 18829,00 грн, з яких заборгованість за сумою основного боргу 5500,00 грн, заборгованість за процентами 2340,00 грн, 10989,00 грн пені. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань. Всупереч умовам укладеного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання. Після відступлення права грошової вимоги, відповідач не здійснив погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунок первісного кредитора. Посилаючись на вказані обставини та те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», який набув права вимоги, позивач звернувся до суду та просить стягнути заборгованість в загальному розмірі 18829,00 грн, а також судові витрати по оплаті судового збору. Ухвалою суду від 06.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строк для подання письмових заяв по суті справи. Копію ухвали разом із копіями позовної заяви та додатками отримано відповідачкою 24.10.2025 особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. 13.06.2024 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №79912839, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики становить 2500,00 грн. Строк позики 30 днів. Денна процентна ставка 1,50% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% в день. Дата надання позики 13.06.2024, дата повернення позики (останній день) 12.07.2024, пеня 2,70% за день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 10640,17%, орієнтовна загальна вартість позики 3625,00 грн. У п. 4 договору позики вказано, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. В п. 6 сторони погодили, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування або строку виплати позики, встановленого договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення\~ із зазначеною датою, в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується одноразовим ідентифікатором кожного разу під час ініціювання позичальником такого права. Таке ініціювання здійснюється без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики, обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами, а також відображається в особистому кабінеті. Згідно з п. 23 договору, позичальник ідентифікований та верифікований із використанням системи Bank-ID НБУ. Договір укладений із допомогою веб-сайту mycredit.ua (п. 24 договору). Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору (п. 28 договору). З паперової копії договору, укладеного в електронній формі вбачається, що з боку позичальника він підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. В такому ж порядку позичальником підписано додаток №1 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». 16.06.2024 сторонами підписано додаткову угоду, за п. 1 якої позикодавцем збільшено суму позики на 3000,00 грн, після чого її загальний розмір складає 5500,00 грн. З урахуванням терміну дії договору, що залишився, 27 днів, розмір процентної ставки складає 1,50% в день. Внесені відповідні зміни до додатку №1, решта істотних умов договору залишилася без змін. Вказана додаткова угода підписана позичальницею [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що вбачається із паперової копії відповідного електронного доказу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У зв`язку із викладеним суд приходить до висновку, що між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] 13.06.2024 укладено договір позики №79912839, а 16.06.2024 додаткову угоду до нього, що підтверджується паперовими копіями правочинів, вчинених в електронній формі. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» як фактором укладений договір факторингу №14/06/21. Відповідно до п. 1.1 договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до п. 1.2 договору, перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошових вимог згідно реєстру заборгованостей, зокрема до [PERSON] з сумою заборгованості за тілом кредиту 5500,00 грн, заборгованості за процентами 2340,00 грн, 10989,00 грн пені, всього 18829,00 грн. На підтвердження факту переходу від клієнта до фактора права грошової вимоги до [PERSON] , надано копію платіжного доручення про перерахунок від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» грошових коштів за відступлене право грошової вимоги на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, кредит виданий [PERSON] 13.06.2024 на суму 2500,00 грн, 16.06.2024 видано додатково 3000,00 грн, проценти нараховані за період із 13.06.2024 до 12.07.2024 за ставкою 1,5% від суми позики, надалі відповідачеві нараховано пеню до 24.09.2024 включно. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про факт перерахування первісним кредитором суми позики позичальникові [PERSON] , як це погоджено сторонами в п. 1 договору №79912839 від 13.06.2024. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитодавця-позивача). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів фінансової компанії кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду, що сформульований в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. При цьому частина 5 статті 178 ЦПК України зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). В матеріалах справи відповідні письмові документи відсутні, клопотання про їх витребування позивачем не подавалося. На підтвердження позовних вимог позивач на підставі п. 28 договору позики №79912839 від 13.06.2024 посилається на Правила надання коштів у позику, що є невід`ємною частиною даного договору. Вказаним документом визначені всі решта умов кредитування, що не вказані в тексті договору позики безпосередньо. При цьому, матеріали справи не містять тексту або ж паперової копії електронного документу на підтвердження, яку саме редакцію Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитний договір, а також того, які умови містив вказаний документ на момент укладення кредитного договору із [PERSON] та чи був він підписаний останньою. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки відповідні правила можуть змінювалися за волевиявленням однієї сторони - кредитодавця. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Згадані позивачем Правила, з огляду на їх відсутність в матеріалах справи та можливість їх односторонньої зміни, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані в поточній редакції позичальником та ним не визнаються. Вказана правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 в справі №342/180/17. Дана правова позиція є застосовною до обставин цієї справи, оскільки стосується укладення кредитного договору як договору приєднання, його складових та порядку нарахування процентів, що діють в будь-яких правовідносинах щодо позики. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі (ч. 1 ст. 213 ЦПК України). Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вказані обставини в сукупності не дозволяють дійти висновку, що первісним кредитором було надано грошові кошти [PERSON] в користування на умовах позики, а також наявність в останньої заборгованості внаслідок невиконання обов`язків позичальника за кредитним договором, отже позовні вимоги про стягнення суми основного боргу, і як наслідок процентів за користування позикою, задоволенню не підлягають. У зв`язку із тим, що судом відмовлено у стягненні із відповідачки суми основного боргу та процентів за користування кредитом, у задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 10989,00 грн також слід відмовити. Крім того, така нарахована в період дії воєнного стану, що суперечить положенням п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України в редакції Закону України від 15.03.2022 №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану". Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). За платіжною інструкцією №127298 від 01.08.2025 позивачем сплачено 3028,00 грн судового збору. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed