Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~про стягненнязаборгованості, мотивуючи позовну заяву тим, що 16.09.2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №73733736, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а останній зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити плату від суми позики. 14.06.2021 року між первісним кредитором таТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 25822,50 грн., з яких: 7500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2212,50 грн. сума заборгованостіза відсотками,14985,00 грн. сума заборгованості за пенею, 1125,00 грн. комісія за надання позики. Оскільки заборгованість досі не погашена, то ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №73733736 у розмірі 25822,50 грн. та судові витрати. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 20.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом за останнім відомим зареєстрованим місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Конверт з матеріалами позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження повернувся на адресу суду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від 23\~лютого 2006\~року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року № 63566/00 «Проніна протии України» § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп\\2003). Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторонни домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умовиви користання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст.ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згіднозіст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільногозаконодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом встановлено, що 16.09.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №73733736 (а.с. 4-10). Відповідно до п. 1 договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, з метою придбання товарів для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві плату від суми позики та комісію за надання позики. Відповідно до п.п. 5.1, 5.3 п. 5 договору позики, підписанням цього договору відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону Україн «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та погодився, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщенні на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Згідно з п.п. 21, 25, договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно із Законом України «Про електроннукомерцію». Договір укладений на взаємовигідних умовах на принципах ст.ст. 6, 627 ЦК України. Згідно зі змісту умов договору позики [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 7500,00 грн. строком на 30 днів (до 15.10.2024 року) зі сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 0,500% в день, комісії за надання позики - в розмірі 15,00% від суми позики, що становить 1125,00 грн. 14.06.2021\~між ТОВ\~«ФК «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» укладено\~договір факторингу\~№14/06/21,\~ відповідно\~до умов\~якого ТОВ«ФК\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~передає грошові\~кошти в\~розпорядження клієнта\~(ціна\~продажу)\~за плату,\~а клієнт\~відступає факторові\~право грошової\~вимоги,\~строк виконання\~зобов`язань за\~якою настав\~до третіх\~осіб \~боржників,\~включаючи суму\~основого зобов`язання,\~плату за\~позикою (плату\~за процентною\~ставкою),\~процент за\~порушення грошових\~зобов`язань,\~право на\~одержання яких\~належить клієнту.\~Перелік боржників,\~підстави виникнення\~права грошової\~вимоги до\~боржників,\~сума грошових\~вимог та\~інші дані\~зазначені у\~відповідних реєстрах\~боржників,\~які формуються\~згідно з\~додатком №1\~та є\~невід`ємною частиною\~договору (а.с. 11-13, 18). 28.07.2021\~року сторони\~цього договору\~уклали додаткову\~угоду №2\~до договору\~факторингу,\~внісши зміни\~до п.1.3\~договору щодо\~порядку повідомлення\~боржників про\~відступлення права\~вимоги (а.с. 14), 13.06.2022 року укладена додаткова угода №7 до договору факторингу, якою сторонни виклали п. 9.1 договору в новій редакції, визначивши момент укладення і набрання чинності договору та строк, протягом якого він дійсний (а.с. 15). 21.02.2025\~року ТОВ\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~уклали додаткову\~угоду №48\~до договору\~факторингу №14/06/21\~від 14.06.2021\~року,\~визначивши загальну\~суму вимоги,\~що відступається\~згідно з\~реєстром боржників\~№44\~від 21.02.2025\~року (а.с. 16). 21.02.2025 року сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстру боржників №44 від 21.02.2025 року (а.с. 17). Відповідно до\~витягу з\~реєстру боржників\~№ 44\~від 21.02.2025\~до Договору\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» набуло\~права грошової\~вимоги до\~відповідача за\~договором позики\~№73733736\~у розмірі\~25822,50\~грн.,\~з яких:7500,00\~грн.\~ сума\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу,\~2212,50\~грн.\~ сума\~заборгованості за\~відсотками,14985,00грн.\~ сума\~заборгованості за\~пенею,\~1125,00\~грн.\~ комісія\~за надання\~позики (а.с. 19). Вказана сума також підтверджується і розрахунок заборгованості (а.с.18-20). Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умовине виконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 06.02.2019 року в справі №361/2105/16-ц. Разом з тим, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України, доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18). Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно дозаконів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано копію договору позики №73733736 від 16.09.2024 року, копію договору факторингу та додаткових угод до нього, витяг з Реєстру боржників, а також розрахунки заборгованості. Проте, суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості закредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Матеріали справи не містять виписки з рахунку особи, як і не містять доказів видачів будь-який спосіб кредитнихкоштів чи факт використання відповідачем кредитних коштів. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Однак, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що первісним позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором позики, а відповідач ці кошти отримав. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором позики не містять даних про суму коштів, що була видана відповідачеві, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її походження і розмір. Крім того, зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором позики у розмірі, зазначеному у розрахунку, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити розмір заборгованості. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 916/2040/20). Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідача за укладеними кредитними договорами позивачем суду не надано. Відтак, суд дійшов висновку, що жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, матеріали справи не містять, а відтак позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] простягнення заборгованості задоволенню не підлягає, оскільки є недоведеним та необґрунтованим. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed