Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення понесених додаткових витрат на дитину, в якому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на сина [PERSON] [INFO] , в сумі: 41 123.25 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами 02 березня 2008 року було зареєстровано шлюб, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.07.2010 року дитина постійно проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Рішенням суду від 11.03.2010 року з відповідача було присуджено аліменти на утримання сина та позивачки, а у подальшому, рішенням Пустомитівського районного суду від 18.09.2020 року, розмір аліментів на дитину було збільшено до 2318,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, зазначений розмір аліментів не покриває фактичних витрат, пов`язаних з особливими потребами дитини. У серпні 2025 року син сторін був зарахований курсантом денної форми навчання Львівського державного університету внутрішніх справ за державним замовленням, що зумовило необхідність понесення значних додаткових витрат на його навчання, забезпечення спеціальними речами, приладдям, технікою, одягом та медичними засобами. Усі зазначені витрати були понесені виключно позивачкою, що підтверджується належними та допустимими доказами, а їх загальна сума становить 82 246,50 грн. Відповідач участі у відшкодуванні таких витрат не брав. З огляду на вимоги ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17, позивачка вважає обґрунтованим стягнення з відповідача половини понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 41 123,25 грн. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На підставі даної ухвали відповідачу було надано строк для подачі відзиву або інших клопотань пов`язаних із розглядом даної позовної заяви. Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву скористався та подав такий на адресу суду 20.11.2025 року, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову, оскільки на його думку, заявлені позивачкою вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами про стягнення з нього додаткових витрат на утримання сина у розмірі 41 123,25 грн, посилаючись на своє складне матеріальне становище. Зокрема, вказує, що на даний час перебуває у повторному шлюбі та має на утриманні двох малолітніх дітей сина 2014 року народження та сина 2022 року народження. Крім того, відповідач зазначає, що працює охоронцем на ПП «Оліяр», а його сукупний дохід за період з травня по жовтень 2025 року становив 15 810,50 грн, що, на його переконання, позбавляє його можливості нести додаткові фінансові витрати. Також у відзиві відповідач посилається на положення ст. 185 Сімейного кодексу України, зазначаючи, що обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину виникає виключно за наявності особливих обставин, таких як тяжка хвороба дитини або необхідність розвитку її спеціальних здібностей, і вважає, що у даному випадку такі обставини відсутні. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку: Суд встановив, що сторони у справі є батьками: сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.09.2008 року. Як вбачається із витягу з реєстру територіальної громади № 2025/014492459 від 03.10.2025 року та копії паспорта [NUMBER] позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно долученого відповідачем свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.06.2014 року, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а також відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.03.2022 року, батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про доходи за вих. № 150 від 10.11.2025 року, виданої ПП «Оліяр», вбачається, що [PERSON] (відповідач) працює у ПП «Оліяр», форма працевлаштування: основна, та займає посаду охоронник, загальна сума доходу за період із травня 2025 року по жовтень 2025 року склала без урахування аліментів становить 15 810,50 грн. Згідно довідки, виданої Львівським державним університетом внутрішніх справ за вих № 19/252 від 02.10.2025 року, що рядовий поліції [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у Львівському державному університеті внутрішніх справ (далі - ЛьвДУВС) та перебуває на посаді курсанта 1-го курсу навчально-наукового інституту з підготовки фахівців для підрозділів кримінальної поліції ЛьвДУВС за спеціальністю «Правоохоронна діяльність», за державним замовленням (денної форми навчання), з 11.08.2025 на підставі: наказ ЛьвДУВС від 11.08.2025 № 883 о/с, та згідно навчального плану, термін навчання до липня 2028 року. До матеріалів справи долучено пам`ятку абітурієнта ЛьвУВС МВС України, у якій перелічено список речей, які необхідно мати абітурієнту, яким як все встановлено вище судом є [PERSON] . На підтвердження вказаних витрат позивачем долучено: чек від 16.02.2025 р. № BH0000738, ТЦ"Сихів" ноутбук, на суму 14700.00 грн.; чек від 20.07.2025р. на суму: 10680.00 грн.; чек від 21.07.2025р., на суму: 690.00 грн.; чек від 21.07.2025р., на суму: 1270.00 грн.; чек від 21.07.2025р., на суму: 8290.00 грн.; чек від 21.07.2025р., на суму: 620.00 грн.; чек від 23.07.2025 р. № 5453, на суму: 3350.40 грн.; чек від 06.08.2025р., на суму: 408.75 грн.; чек від 06.08.2025р. на суму: 347.70 грн.; чек від 06.08.2025 р. на суму: 347.70 грн.; чек від 16.08.2025р. №81012, на суму: 1000.02 грн.; чек від 17.08.2025 р. на суму: 750.00 грн.; чек від 23.08.2025р. №154239, на суму 180.00 грн.; чек від 23.08.2025р. №6830180, на суму: 665.44 грн.; чек від 23.08.2025р. №ООНФ-015987, на суму: 279.00 грн.; чек від 25.08.2025р. на суму: 270.05 грн.; квитанція від 26.08.2025р. на суму: 165.00 грн.; чек від 05.09.2025р. №0ОHФ016988, на суму: 3917.16 грн.; чек від 05.09.2025р. №ООНФ016987, на суму: 995.10 грн.; чек від 18.09.2025р. №7040092, на суму: 1282.56 грн.; чек від 19.09.2025р. №7060217, на суму: 517.82 грн.; чек від 06.07.2025р. "Фокстрот" на суму: 9387.80 грн., а всього на суму 60114.50 грн. Окрім того, позивачкою долучено платіжні інструкції на загальну суму 22 132,00 грн., які, за її твердженням, були перераховані на картковий рахунок сина [PERSON] для його особистих потреб, пов`язаних із розвитком його здібностей, фізичним та культурним розвитком. Разом з тим, зазначені твердження носять виключно декларативний характер та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Так, із поданих платіжних документів вбачається лише факт перерахування грошових коштів на рахунок фізичної особи, без зазначення конкретного призначення платежу, без ідентифікації товарів чи послуг, на які були витрачені кошти, а також без надання підтверджуючих документів у вигляді чеків, договорів, квитанцій, рахунків-фактур чи інших первинних фінансових документів, які б свідчили про їх цільове використання саме на розвиток здібностей дитини, її фізичний або культурний розвиток. Позивачкою не надано доказів того, що вказані кошти були витрачені, зокрема, на оплату спортивних секцій, гуртків, тренувань, культурно-освітніх заходів, курсів, придбання спеціального обладнання чи інвентарю, необхідного для розвитку певних здібностей дитини, або на інші витрати, які у розумінні ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України можуть бути віднесені до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. Сам по собі факт перерахування грошових коштів повнолітній дитині для її «особистих потреб» не є доказом існування особливих обставин, передбачених ст. 185 СК України, а також не підтверджує, що такі витрати мають винятковий, необхідний або цільовий характер. Витрати на повсякденні особисті потреби дитини не можуть вважатися додатковими витратами у розумінні сімейного законодавства та не підлягають компенсації іншим з батьків. Таким чином, позивачкою не доведено ані наявності особливих обставин, які зумовлюють виникнення додаткових витрат на дитину, ані причинно-наслідкового зв`язку між здійсненими грошовими переказами та розвитком здібностей, фізичним чи культурним розвитком сина, у зв`язку з чим вказані суми не можуть бути враховані судом як додаткові витрати у розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII(далі - Конвенція про права дитини), зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разового, періодичного або постійного. У пункті 18Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналізуючи положення ст. 185 Сімейного Кодексу України, слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Суд виходить з того, що батьки зобов`язані займатися розвитком дитини, забезпеченням її матеріальних потреб, в разі відсутності самостійного заробітку, але, при цьому, необхідно враховувати також матеріальні можливості батьків та врегульовувати додаткові витрати за домовленістю між батьками. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно залежно від причини, що зумовила додаткові витрати. При цьому, суд бере до уваги, що додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами і необхідні для її розвитку та самореалізації в майбутньому. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами. Суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить половину витрат на іншого. Статтями 10,81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст .ст. 76,81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Досліджені у судовому засіданні докази, надані позивачкою на підтвердження заявлених вимог, є такими, що отримані у порядку, встановленому законом, мають безпосереднє відношення до обставин справи, предмету доказування та доводять покликання позивачки на встановлені судом обставини, а тому зазначені докази беруться судом до уваги як належні, достовірні, достатні та допустимі. Відповідач не подав суду жодних доказів на спростування вимог позивачки. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для часткового задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою доведено, що додаткові витрати понесені виключно в інтересах дитини, пов`язані з особливими обставинами, а саме - з реалізацією права на освіту. Позивачкою доведено розмір фактично понесених нею додаткових витрат на дитину у розмірі 60114,50 грн., а тому половину, а саме 30 057,25 грн. слід стягнути з відповідача. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених судом вимог в розмірі 885,01 грн.

Outcome: approved