Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якій просив суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4, 0700 гектарів, розташованої в Дніпропетровській області, Павлоградському районі, в с. Богуслав, кадастровий номер 1223581800:01:002:0583, що належить на праві власності [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка 4,07 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована, в Дніпропетровській області Павлоградського району, в селі Богуслав, кадастровий номер 1223581800:01:002:0583. Він має намір продати вказану вище земельну ділянку, у зв`язку з чим звернувся до нотаріуса. Водночас, нотаріусом було роз`яснено, що на даний час є заборона на відчуження майна. Листом № 28.18/239109 від 01.09.2025, Павлоградським відділом державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивача, поінформовано про те, що, відносно нього в Павлоградському відділі ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження та відсутні відомості щодо виконавчих документів, які стали підставою для накладення арешту на його майно, у зв`язку зі спливом трирічного строку зберігання цих виконавчих документів. Тому він вимушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, при вирішенні питання поклався на розсуд суду. На підставіч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка 4,07 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована, в Дніпропетровській області Павлоградського району, в селі Богуслав, кадастровий номер 1223581800:01:002:0583, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1201777342025 від 18.08.2025. Згідно Витягу з державного реєстру речових прав № 438942280 від 11.08.2025 Відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції 26.03.2010 накладено арешт на нерухоме майно, яке належить [PERSON] та зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9667363. Відповідно до листа № 28.18/239109 від 01.09.2025, наданого Павлоградським відділом державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 01.09.2025 у відділі відсутні відкриті провадження, де боржником є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . У період з 14.03.2012 по 24.10.2013 відносно боржника [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання постанови 185/3161/16-п від 19.04.2016 Павлоградського міськрайонного суду про стягнення зі [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 6 800 грн. 14.02.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент прийняття рішення). У період з 12.07.2016 по 14.02.2017 відносно боржника [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 32162707 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1504 від 12.03.2012 Павлоградського міськрайонного суду про стягнення зі [PERSON] на користь ВАТ «Дніпробленерго» в особі Павлоградського РЕМ боргу в сумі 8 298,06 грн. 24.10.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». У Відділі відсутні відомості щодо виконавчих документів, які стали підставою для накладення арешту на майно [PERSON] у зв`язку зі спливом трирічного строку зберігання виконавчих проваджень відповідно до п. 4 Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до 321 ЦК України встановлює принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до 392 ЦК України закріплює право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», який діє на даний час,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», який діє на даний час, встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Таким чином, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved