Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У травні 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») Шох І.В. (довіреність, а.с. 15) звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в прохальній частині якого просив суд стягнути суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 61 139,51 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 серпня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») уклали з [PERSON] кредитний договір № 106919285 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику грошові кошти у розмірі 18 900,00 грн, шляхом переказу на банківську картку відповідача № [NUMBER] . Проте відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх використання в обумовлені сторонами строки. 12 листопада 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/8, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) відступило ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) право вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором, в тому числі право вимоги за кредитним договором від 12 серпня 2024 року № 106919285 до [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, сума заборгованості [PERSON] становить 70 589,26 грн, проте позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначив суму, яка підлягає стягненню з відповідача в розмірі 61 139,51 грн, з яких 18 899,50 грн - заборгованість по кредиту, 42 240,01 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. У зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити та стягнути суму заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 травня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення сторін (а.с. 74-75). Копії ухвали про відкриття провадження направлено відповідачу за адресою його реєстрації (а.с. 80). Поштове відправлення повернулось до суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно положень частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17). Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 серпня 2024 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 106919285. Договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом одноразового ідентифікатора (електронного підпису) YGHQ (а.с. 30 зворот-41 зворот). За умовами п. 2.1. договору кредитної лінії, відповідачу відкрито кредитну лінію в розмірі кредитного ліміту на суму 18 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно з п. 3.1. договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У пункті 3.2. договору сторони погодили, що встановлений в п.3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Відповідно до п. 3.3. договору, для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3 118,50 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. Відповідно до п. 5.1 договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки [NUMBER]. Відповідно до п. 7.1 договору сторони дійшли згоди, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування 11 вересня 2024 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. Згідно з п. 7.3 договору, кінцева дата повернення кредиту 11 вересня 2029 року. Згідно з п. 8.1. договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено. Відповідно до умов п. 8.3. базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 (триста шістдесят п`ять) відсотків річних. Згідно п. 8.5.1. за період від дати видачі першого траншу до 11 вересня 2024 року (включно) розрахунок витрат за кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою 0,55 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним, що становить 200,75 відсотків річних. У відповідності до п. 8.5.2. - у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів або здійснить поновлення дисконтного періоду, на період після 11 вересня 2024 року розрахунок витрат за кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою 1,37 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним, що становить 498,50 відсотків річних. Відповідно до п. 11.1. договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 12 серпня 2024 року зазначені персональні дані позичальника [PERSON] , дата укладення договору 12 серпня 2024 року, сума кредиту 18 900,00 грн, строк кредиту 30 днів, номер карти позичальника [NUMBER]. На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного договору, позивач надав підтвердження щодо здійснення переказу коштів ТОВ «Профітгід», відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано кошти на рахунок відповідача № [NUMBER] у розмірі 18 900,00 грн, договір 106919285 від 12 серпня 2024 року. Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 106919285 від 12 серпня 2024 року сума до сплати станом на 12 листопада 2024 року складається з 18 900,00 грн - тіло кредиту, 17 576,38 грн - відсотки за користування кредитом, 9 449,75 грн - неустойка. 12 листопада 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № MB-ТП/8 відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором (а.с. 19 зворот-22). Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника (п. 2.2.). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги (п. 4.1.). Відповідно до п. 1.3. договору правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з п. 8.1. цього ж договору договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання сторонами та діє до кінця календарного року (до 31 грудня включно), в якому його укладено, але у будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за ним. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 12 листопада 2024 року до вказаного договору факторингу, до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 106919285 від 12 серпня 2024 року в загальному розмірі 45 925,63 грн, що складається з: заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) - 18 899,50 грн, заборгованості по відсоткам 17 576,38 грн, заборгованості по іншим нарахуванням - 9 449,75 грн (а.с. 22 зворот-23 зворот). Згідно наданого позивачем ТОВ «Таліон Плюс» розрахунку заборгованості, відповідач станом на 07 лютого 2025 року має заборгованість в сумі 70 589,26 грн, з яких: 18 899,50 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 42 240,01 грн - сума заборгованості за відсотками, 9 449,75 грн - сума заборгованості за неустойкою. У позовній заяві позивач зазначає загальну суму заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 70 589,26 грн, проте, посилаючись на право самостійно визначати обсяг та склад позовних вимог, просить стягнути з відповідача 61 139,51 грн, які складаються з 18 899,50 грн суми заборгованості за тілом кредиту та 42 240,01 грн суми заборгованості за відсотками. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції визначені частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Судом встановлено, що при підписанні кредитного договору № 106919285 від 12 серпня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» сторонами було погоджено всі істотні умови договору. Договір підписаний відповідачем електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора YGHQ. Позивачем до позовної заяви було надано докази переказу грошових коштів на картковий рахунок відповідача, вказаний при укладенні договору, у розмірі 18 900,00 грн. Вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свого обов`язку за кредитним договором № 106919285. Судом встановлено, що відповідачем фактично отримані кредитні кошти у розмірі 18 900,00 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач 11 вересня 2024 року зробив один платіж на суму 3 119,00 грн, який позивачем віднесено у рахунок сплати: нарахованих процентів у розмірі 3 118,50 грн, сплаченого тіла кредиту у розмірі 0,50 грн (а.с. 25-26). За матеріалами справи, у добровільному порядку відповідач, отримані у кредит кошти в сумі 18 899,50 грн не повернув ні на користь первісного кредитора, ані на користь позивача, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 899,50 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 42 240,01 грн. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054ЦКУкраїни кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦКУкраїни про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)). За умовами кредитного договору, встановлено, що на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 1,50 % в день від суми залишку кредиту. Відповідно до частини 5 статті 12Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22листопада 2023 року №3498-ХІ«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин). Договір кредитної лінії № 106919285 був укладений 12 серпня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому дія пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, п. 8.3 договору кредитної лінії № 106919285 від 12 серпня 2024 року укладеного між сторонами, щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 1,5 % з врахуванням положень ч. 5 ст. 12, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним. Згідно із наданого позивачем розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 106919285 від 12 серпня 2024 року вбачається, що відповідачу [PERSON] протягом 30 днів (з 12 серпня 2024 року по 11 вересня 2024 року (включно)) здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,55% в день від суми кредиту. Всього нараховано відсотків за вказаний період на суму 3 118,50 грн (103,95 грн * 30 днів) З 12 вересня 2024 року базова відсоткова ставка за користування кредиту становила 1,37 % в день від суми кредиту, та з 16 жовтня 2024 року - 1,50 %. Отже, заборгованість відповідача у період з 12 серпня 2024 року по 07 лютого 2025 року по несплачених відсотках за договором кредитної лінії № 106919285 від 12 серпня 2024 року, з урахуванням часткової оплати у розмірі 3 118,50 грн, становить 28 160,26 грн ((18 899,50 грн * 1,00% * 149 днів - 3 118,50 грн) + 3 118,50 грн). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 899,50 грн та за відсотками за користування кредитом у розмірі 28 160,26 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, позовну заяву ТОВ «Таліон Плюс» задоволено на 76,97 %, тому з [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1 864,52 грн. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, судом встановлено, що звертаючись до суду представник позивача просив суд, стягнути із відповідача витрати на професійну допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат представником позивача до позовної заяви було надано копію договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, що підписаний сторонами Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», додаткову угоду № 390 від 30 грудня 2024 року, відповідно до якої сторони погодили вартість послуг на суму 5000 грн, з яких: аналіз кредитної справи та формування юридичного висновку - 1 000,00 грн, підготовка та направлення відповідачу досудової вимоги - 500,00 грн, збір доказів, перевірка, друк, належне засвідчення доказів, підготовка та направлення позовної заяви - 3 500,00 грн. Також надано платіжну інструкцію №1 145 від 30 грудня 2024 року про оплату вказаних послуг у розмірі 5 000,00 грн. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Надані позивачем докази на підтвердження факту понесених судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, є належними та достатніми для підтвердження складу та розміру витрат на правову допомогу. Суд враховує положення ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України та виходить з засад пропорційності, відповідно до яких при частковому задоволенні позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги ТОВ «Таліон Плюс» задоволено на 76,97 % , то сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 3 848,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial