Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 24 липня 2025 року [PERSON] звернувся до Чорноморського міського суд Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 14 лютого 2020 року, Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Піденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 55. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сумісне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами за різними місцями проживання. Спільних дітей не мають. Наразі фактично шлюбні стосунки припинені більше року, спільного господарства сторони не ведуть. Вважає, що їх подальше сімейне життя неможливе і такий шлюб суперечить її інтересам. Спору про поділ майна подружжя немає, розірвати шлюб в іншій спосіб не є можливим, через не згоду відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач повідомлена про місце, дату та час розгляду справи відповідно до положень п. 11 12, ст.128, ч. 2 ст. 129 Цивільного процесуального кодексу України . Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підставах. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. Після отримання інформації щодо місяця реєстрації (перебування відповідача) ухвалою суду від 18 вересня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, призначено судове засідання на 14 жовтня 2025 року. В судове засідання позивач не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач повідомлений про місце, дату та час розгляду справи відповідно до положень п. 11, 12, ст. 128, ч. 2 ст. 129 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 35, 36-37, 41). При згоді позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності позивача та відповідача, що відповідає положенням ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва виданого повторно (серія [NUMBER] Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Піденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24 травня 2025 року) вбачається, що 14 лютого 2020 року між сторонами укладено шлюб. (а.с. 28). Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Мотивувальна частина\~та застосовані\~судом правові норми. Згідно до\~ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч.\~3\~ст.\~115\~Сімейного Кодексу\~України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.\~16\~Загальної декларації\~прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Висновок суду. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу - є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати. З відповідача стягненню підлягає сума судових витрат сплачена позивачем при зверненні до суду та підтверджена документально, в розмірі 968,96 грн. відповідно до положень ст. 133, 141 Цивільного процесуального кодексу України. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу Суд зазначає настпуне. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 Цивільного процесуального\~кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просить суд стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Згідно з частиною другою статті 137 Цивільного процесуального\~кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою вказаної статті Цивільного процесуального\~кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). В матеріалах справи наявна копія: договору при надання правової допомоги від 10 липня 2025 року. Разом з тим, платіжні документи про оплату таких послуг, стороною позивача до суду не надано. З огляду на викладене, Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved