Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування заявлених вимоги представник позивача посилається на те, що 30 січня 2020 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 461/1289 (за продуктом «Зелена енергія»). Відповідно до Кредитного договору, Відповідачу було надано кредит в загальному розмірі 600\~000 грн. 00 коп. на споживчі потреби, а саме: для придбання, встановлення, монтажу та запуску в експлуатацію Товару, зі сплатою 19,5 % річних, строком на 72 місяців, з кінцевим терміном повернення - не пізніше 29 січня 2026 року. В рамках укладеного Кредитного договору, Відповідачу було відкрито рахунок № [NUMBER] . При цьому, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту та сплату процентів нарахованих на залишок основної суми боргу за кредитом, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які Банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому, згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів, відповідно до послідовності визначеної Кредитним договором (п.3.3.3. Кредитного договору). У зв`язку із невиконанням відповідачем умов Кредитного договору, листом-вимогою АТ «Ощадбанк»\~ від 24 червня 2022 року № 103.20-12/1-874 було повідомлено відповідача про необхідність повернення кредиту. Однак, вказану вимогу про дострокове повернення кредиту Відповідач не отримав, поштова кореспонденція була повернута та станом на 13 вересня 2022 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 547\~723 грн. 00 коп., яку представник позивача й просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача викладені в позовній заяві вимоги підтримала та на задоволенні позову наполягала. Окрім цього, зазначила, що у складеному розрахунку є нараховані штрафні санкції, які були нараховані до повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, а тому заявлена вимога про їх стягнення є обґрунтованою та на її задоволенні вона також наполягає. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, натомість, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Судом встановлено, 30 січня 2020 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 461/1289 (за продуктом «Зелена енергія»). Відповідно до Кредитного договору, Відповідачу було надано кредит в загальному розмірі 600\~000 грн. 00 коп. на споживчі потреби, а саме: для придбання, встановлення, монтажу та запуску в експлуатацію Товару, зі сплатою 19,5 % річних, строком на 72 місяців, з кінцевим терміном повернення - не пізніше 29 січня 2026 року (а.с.22-35). В рамках укладеного Кредитного договору, Відповідачу було відкрито рахунок № [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з даним позовом стали обставини, які полягають в тому, що відповідач умови договору належним чином не виконував та, у зв`язку з цим, за ним, станом 13 вересня 2022 року, рахується заборгованість в розмірі 547\~723 грн. 00 коп., яка, у відповідності до складеного позивачем розрахунку, складається з наступного: - 440\~535, 76 грн. заборгованість за основним боргом (кредитом); - 99\~804, 54 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; - 705,47 грн. 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); - 1\~189, 13 грн. 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; - 2\~317, 73 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); - 3\~170, 37 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с.5-8). При цьому, у відповідності до матеріалів справи, відповідач як позичальник наданий розрахунок в ході розгляду справи не оскаржував, однак, до матеріалів справи долучив заяву, згідно якої зазначив, що зобов`язання ним частково виконані та на підтвердження даного факту до заяви долучив квитанції про часткову сплату боргу. 01 жовтня 2025 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника позивача Юріної В.О. надійшла заява, в якій вона просила суд вирішити питання про закриття провадження в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач по справі під час розгляду справи в суді суму заборгованості в розмірі 157\~500 грн. 00 коп. сплатив в добровільному порядку, а тому, з урахуванням вищезазначеного, просила суд заяву задовольнити та стягнути з відповідача залишок несплаченої суми в розмірі 390\~223 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 року заяву [PERSON] про закриття провадження в частині позовних вимог по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення боргу було задоволено та закрито провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення боргу в частині стягнення заборгованості в сумі 157\~500 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, а також правовідносини, які склались між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог\~ ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2\~ст.625 ЦК України\~ передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, останні є доведеними та не спростовані відповідачем, а тому сума заборгованості по кредитному договору № 461/1289 від 30.01.2020 року в розмірі 390\~223, 00 грн. підлягає примусовому стягненню, тим самим задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved