Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, 13.02.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 100593244 у відповідності до умов якого остання отримала 4 000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих санкцій, що передбачені договором. У додатку до договору наведено графік погашення платежів. Вказаний договір був укладений в електронній формі. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 109-МЛ/Т від 25.06.2024 року, у відповідності до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 100593244 від 1302.2024 року, який укладено з [PERSON] на загальну суму 12\~307.00 гривень, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 3 600.00 гривень, прострочена заборгованість за сумою відсотків 8\~427.00 гривень, прострочена заборгованість за комісією 280.00 гривень, яку позивач просить стягнути в судовому порядку, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2\~422, 40 гривень. Ухвалою суду від 18.08.2025 року позовну заяву було прийнято в провадження судді Чайкіна І.Б. до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала клопотання в якому зазначила, що сума витрат завищена. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються\~Цивільним кодексом України. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 13.02.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 100593244 у відповідності до умов якого остання отримала 4 000 гривень, кредит надається строком на 105 днів з 13.02.2024 року і складається з пільгового (15 днів) та поточного (90 днів) періодів. Позичальник має повернути кредит 28.05.2024. Комісія за надається кредиту 280 гривень, яка нараховується за ставкою 7 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового нараховуються за ставкою 2.21 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредиту пільгового кредиту. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за процентною ставкою 2.30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Кредитні кошти надаються у безготівковій формі з використанням карти [NUMBER] (а.с.10-15 зворотній). Додатком до договору про споживчий кредит № 1005932244 від 13.02.2024 року наведено графік платежів за договором (а.с. 16). Вказаний договір був підписаний в електронній формі про що свідчить довідка про ідентифікацію, що клієнт [PERSON] уклала кредитний договір 100593244 з ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору підписано позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 524260, дата і час відправки 13.02.2024 об 15:47:23 (а.с. 17 зворотній). Платіжним дорученням № 82757942 від 13.02.2024 року підтверджено переказ грошових коштів від ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] у сумі 4 000 гривень, призначення платежу: кошти згідно договору 100593244 (а.с. 19). Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 109-МЛ від 25.06.2024 року, у відповідності до умов якого відбулося відступлення права вимоги, які належали ТОВ «МІЛОАН» (а.с. 21 зворотній -31). У відповідності до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 109-МЛ/Т від 25.06.2024 року до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшло право вимоги за договором № 100593244 від 13.02.2024 року боржник [PERSON] , дата закінчення договору 12.06.2024 року, сума наданого кредиту 4000 гривень, загальна сума заборгованості 12\~307.00 гривень (а.с. 32). Випискою з особового рахунку за кредитним договором № 100593244 від 13.02.2024 року боржник [PERSON] має заборгованість станом на 20.08.2025 року 12\~307.00 гривень, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 3 600 гривень, прострочена заборгованість за сумою відсотків 8\~427.00 гривень, прострочена заборгованість за комісією 280.00 гривень (а.с. 21). За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Ст. 629 ЦК України визначено: договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 14\~листопада 2018\~року у\~справі №\~2-1383/2010\~(провадження\~№14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Окрім того, відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитних договорів, так і відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. З наданої кредитодавцем ТОВ «Мілоан» інформації про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100593244 слідує, що відповідачу нараховувались проценти за ставкою 1,19 % протягом пільгового періоду та 2,30 % протягом поточного періоду за кожен день користування кредитом за 105 днів з 13 лютого 2024 року. Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023року №3498-ХІ«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Враховуючи, що самим Законом України від 22листопада 2023року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 13 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення Закону застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності Законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір між позивачем і відповідачем був укладений 13 лютого 2024 року, тобто після внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 5\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1 % є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Проценти за ставкою 1 % в день, складають 4200 грн (4000 х 1 % х 105 днів = 4200 грн). Проте, 01 березня 2024 року відповідачка сплатила 400,00 гривень тіла кредиту та 400,00 гривень процентів по кредиту. Суд виходить з такого розрахунку: Початкове тіло кредиту: 4 000,00 - погашення тіла (400,00). Залишок тіла кредиту 4000-400= 3600,00 грн. Проценти (період 1) 13.02.24 року по 29.02.24 року (17 днів) 680,00 грн. Погашення процентів 400,00 грн. Залишок за перший період 280 гривень. Проценти (період 2) 01.03.24 року 27.05.24 року (88 днів) 3168,00 гривень. Загальна заборгованість (тіло та проценти) 7 048,00. Відповідно до 1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту становить 280 грн. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Товариству, пов`язані з наданням кредиту, розрахунково-касовим обслуговуванням, Товариством в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які Товариством встановлена комісія за надання кредиту. За таких обставин, положення пункту 1.5.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки надання кредиту, розрахунково-касове обслуговування - це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця. Отже суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 100593244 від 13 лютого 2024 року в розмірі 7 048,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3600,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 3448,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення відсотків та комісії слід відмовити. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, що укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Апологет» (Адвокатське об`єднання); - замовлення до Договору про надання правової (правничої) допомоги на суму 8000 грн.; детальний опис наданих послуг; свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 2093; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 02.07.2025. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 8000 грн. 00 коп. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи. Враховуючи викладені обставини, складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд дійшов висновку, що необхідний фактичний обсяг правничої допомоги у цій справі є меншим, а тому такий обсяг виконаних робіт підлягає зменшенню та стягненню з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених у цій справі у сумі 3000 грн. 00 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» пропорцій до задоволених вимог (57,27%), а саме, у розмірі 1387,55 грн.

Outcome: partial