Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 18 листопада 1995 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області, актовий запис за № 12. Від спільного життя сторони неповнолітніх дітей не мають, однак добровільно розірвати шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану сторони не можуть з огляду на відсутність спілкування та взаємопорозуміння. Сімейне життя у них не склалося в зв`язку з тим, що подружжя перестали розуміти один одного, ведуть різні бюджети, разом не проживають. Мотивуючи тим, що подальше збереження сім`ї суперечить його інтересам, просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати без надання строку на примирення, судові витрати покласти на нього. Позивач в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати в його відсутність, вимоги позову підтримує та просить їх задоволити. Відповідачка направила через канцелярію суду заяву про розгляд справи в її відсутність, вимоги позову визнала. В силу ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Перевіривши матеріали справи, роз`яснивши сторонам наслідки визнання позову, враховуючи, що відповідачка позов визнала та її визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом та позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved