Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Короткий зміст вимог заяви. У листопаді 2025 року за вх.№77844 через підсистему «Електронний суд» до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника [PERSON] адвоката Нерушко Дар`ї Геннадіївни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №504/1132/25, у якій представник відповідача просить суд: ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №504/1132/25, відповідно до якого здійснити розподіл судових витрат, а саме: стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] суму судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Зокрема, обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, заявник, посилаючись на вимоги ст. 141, 133, 137, вказала, що витрати, понесені відповідачкою в рамках даної справи є пов`язаними з розглядом справи, фактичними, необхідними, а їх розмір є розумним, обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, а також документально підтвердженим. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Ухвалою Хаджибейського\~районного суду\~міста Одеси\~від 28.11.2025\~року у\~справі № 504/1132/25 було прийнято до розгляду заяву представника [PERSON] адвоката Нерушко Дар`ї Геннадіївни від 24.11.2025 року (вх.77844) про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, призначено дату судового засідання. Будь яких письмових заперечень або клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката від позивача у даній справі до суду не надходило, що не є процесуальною перешкодою для розгляду заяви за наявними у ній матеріалами. В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, 05.12.2025 року представник заявника скерувала до суду заяву про розгляд справи без участі заявника та її представника, що розглянуто судом та задоволено. Представник позивача в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, повідомлення про дату, час та місце розгляду заяви судом було направлено учасниками справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у даній справі. Згідно із положеннями ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У зв`язку із неявкою сторін учасників справи, згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали заяви, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення заяви представника [PERSON] адвоката Нерушко Дар`ї Геннадіївни від 24.11.2025 року (вх.77844) про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, враховуючи таке. Хаджибейським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. У \~березні 2025\~року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, у якому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси у справі №523/1605/14-ц, ухваленого 16.05.2014 року, яким на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх доходів платника аліментів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, визначивши аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх доходів платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 18.11.2025 року у справі №504/1132/25 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. 24.11.2025 року за вх.№77844 через підсистему «Електронний суд» до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника [PERSON] адвоката Нерушко Дар`ї Геннадіївни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у якій представник відповідача просить суд: ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №504/1132/25, відповідно до якого здійснити розподіл судових витрат, а саме: стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] суму судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. На підтвердження своєї правової позиції заявником суду надано квитанцію №13, за якою [PERSON] отримано від адвоката Нерушко Д.Г. правничу допомогу у вигляді: консультація 600 грн., ознайомлення з матеріалами справи 600 грн., складання адвокатського запиту - 800 грн., складення відзиву на позовну заяву 1000 грн., участь у справі 2000 грн. Також судом встановлено, що у даній справі інтереси відповідача представляла адвокат Нерушко Дар`я Геннадіївна, яка діяла на підставі ордера на надання правничої допомоги ВН №1535353. Інших будь-яких документів, зокрема, договору на надання правничої допомоги, акту виконаних робіт, тощо, заявником до суду надано не було. Окрім того, з відзиву на позовну заяву від 25.06.2025 року (вх. №42128) та з доповнення до відзиву від 19.08.2025 року (вх. №55257) вбачається, що представником відповідача не було заявлено про попередні витрати у даній справі. Предметом судового розгляду у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу адвоката у справі №504/1132/25. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час вирішення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. Згідно із п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити\~додаткове рішення,\~якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи\~витрати на правничу допомогу\~адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розглянувши\~ заяву представника відповідача про розподіл судових витрат у даній справі, суд приходить до такого. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку(квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Так, у даній справі, з її матеріалів вбачається, що інтереси відповідача представляла адвокат Нерушко Дар`я Геннадіївна, яка діяла на підставі ордера на надання правничої допомоги ВН №1535353. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2025 року у справі № 756/15736/18. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду наявні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (висновки постанови Верховного Суду від 22.10.2018 року у справі № 826/856/18). Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Таким чином, для документального доведення понесених стороною витрати на правову допомогу, необхідно надати: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат (висновки постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19. У даній справі представником відповідача суду на підтвердження наявності витрат на правничу допомогу надано лише квитанцію №13, за якою [PERSON] отримано від адвоката Нерушко Д.Г. правничу допомогу у вигляді: консультація 600 грн., ознайомлення з матеріалами справи 600 грн., складання адвокатського запиту - 800 грн., складення відзиву на позовну заяву 1000 грн., участь у справі 2000 грн. Водночас, договору про надання правничої допомоги, акту надання послуг тощо заявником суду надано не було, як і не було у відзиві на позов зазначено про попередні судові витрати у даній справі з боку відповідача. Причини неможливості надання відповідного договору при зверненні до суду та під час перебування справи в провадженні суду, стороною відповідача не повідомлялись. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відтак, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги, який укладений адвокатом із відповідачем, суд позбавлений можливості, в тому числі, пересвідчитись щодо пов`язаності витрат на правничу допомогу з указаною справою, дійсної домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару та порядку його обрахування. Суд зазначає, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. З огляду на викладене вище, а також враховуючи той факт, що фактичні витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката не підтвердженні належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у даному разі - відсутні.

Outcome: dismissed