Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [INFO] (далі - [INFO] ) про захист честі, гідності, ділової репутації. Свої вимоги,\~з врахуванням\~заяви про\~зміну розміру\~позовних вимог,\~обґрунтовує тим,\~що відповідачем\~поширено щодо\~нього недостовірну\~інформацію,\~ яка\~принижує його\~честь та\~гідність та\~ділову репутацію.\~Вказана недостовірна\~інформація була\~зазначена у\~повідомленні начальника\~ [INFO] \~від 12.12.2023\~року за\~№ 200юс,\~зареєстрованого в\~Офісі Генерального\~прокурора 19.12.2023\~року №\~278997-23,\~яке стало\~підставою для\~проведення щодо\~ [PERSON] \~службового розслідування. Зазначає, що недостовірна інформація, викладена у повідомлені начальника [INFO] , стала відомою його колегам, керівництву, де він працює, а також посадовим особам сторонніх органів та організацій, а відтак поширенням даної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушив його честь, гідність та ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню. Вважає, що дана інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, що стверджується відповідними доказами, які позивач долучає до матеріалів справи. З врахуванням викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації наступну інформацію, розповсюджену начальником [INFO] , викладеної в повідомленні від 12.12.2023 року за № 200юс, а саме: «що, [PERSON] займається всіма житловими питаннями свого батька і намагається всілякими способами і методами незаконно отримати житло для постійного проживання від Міністерства оборони України. Самого батька - [PERSON] , ніхто з членів житлової комісії не бачив. За інформацією, наявною у [INFO] , батько [PERSON] довгий період часу перебував в Польщі і, можливо, навіть не здогадується про злочинні діяння свого сина. Дана інформація підтверджується запитами, надісланими на адресу [INFO] від імені [PERSON] , в порядку представництва інтересів свого батька, з вимогою ознайомитися з житловою справою свого батька та надання [PERSON] дозволу бути присутнім на всіх засіданнях житлової комісії»; «що [PERSON] продовжує зловживати своїми правами, тероризувати посадових осіб [INFO] шляхом втручання в їх приватне життя, зокрема відслідковувати яке службове житло та житло для постійного проживання було їм надано, писати листи з наклепами до уповноважених органів про корупційні діяння житлової комісії [INFO] , втручатись у приватне життя інших громадян, які змогли отримати житло для постійного проживання від МОУ з метою скасування наданих їм ордерів, розповсюджувати їх персональні дані, надсилати численні запити із незрозумілими вимогами, обвинуваченнями та наклепами на адресу [INFO] та на вище командування (за рік понад 50 запитів) та вчиняти інші дії, які принижують честь та гідність прокурора»; «житловою комісією [INFO] було проведено інвентаризацію житлових справ осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житлом для постійного проживання від МОУ та перебувають на квартирному обліку при [INFO] . Після ознайомлення із матеріалами житлової справи [PERSON] (військового пенсіонера, який перебуває на квартирному обліку з двома своїми синами, один з яких є прокурор [PERSON] ) було встановлено, що в матеріалах житлової справи міститься довідка з Ківерцівського відділення Ощадбанк про те, що [PERSON] із своїми синами не брав участі в приватизації, зокрема в м. Новий Калинів Львівської області з 1991 року по дату видачі даної довідки. Варто зауважити, що вищевказаний документ було надано членам житлової комісії сином [PERSON] - [PERSON] , який працює на посаді прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури та представляє інтереси свого батька. Вищезазначена довідка стала підставою для прийняття рішення про надання житла для постійного проживання [PERSON] та двом його синам»; « [PERSON] потайки проводилась аудіофіксація вищезазначеного засідання житлової комісії. Диск із записом він долучив до матеріалів одного з судових проваджень в якості доказів про що зазначив в своїй відповіді на відзив. Додатково зазначаю, що члени житлової комісії заборонили проводити відео та аудіофіксацію їх засідання та зазначили, що дане засідання буде оформлене протоколом»; «Після надсилання матеріалів житлової справи [PERSON] до КЕВ м. Володимир та до Комісії з контролю в м. Київ, членам житлової комісії було надано інформацію про те, що [PERSON] забезпечувався житлом для постійного проживання від МОУ, зокрема трикімнатною квартирою в м. Новий Калинів Львівської області, яку залишив дружині в серпні 1995 року». Крім того, просить зобов`язати начальника [INFO] , не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням законної сили, спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну та негативну інформацію, шляхом відкликання поширених (скерованих, наданих тощо) [INFO] документів, а саме: повідомлення [INFO] від 12.12.2023 року за № 200юс, адресованого керівнику Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора (зареєстрованого в Офісі Генерального прокурора 19.12.2023 року № 278997-23) та стягнути судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи. Ухвалою суду від 19.02.2024 року позов залишено без руху надано термін для усунення недоліків. Ухвалою суду від 05.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче засідання у справі. У відзиві\~відповідач позовні\~вимоги не\~визнає у\~повному обсязі.\~Зазначив,\~що жодних\~доказів стосовно\~порушення немайнових\~прав,\~честі,\~гідності та\~ділової репутації\~позивача внаслідок\~надсилання відповідачем\~повідомлення до\~Генеральної інспекції\~Офісу Генерального\~прокурора до\~позовної заяви\~не додано.Вказує, що право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Начальником [INFO] було\~реалізоване законом\~надане право\~на звернення\~до Кваліфікаційно-дисциплінарної\~комісії прокурорів\~і реалізація\~даного право\~не спрямована\~на порушення\~честі,\~гідності та\~ділової репутації\~позивача,\~а здійснена\~з метою\~доведення обставин\~та фактів,\~які стали\~відомі йому\~під час\~виконання посадових\~обов`язків,\~до уповноважених\~органів з\~метою вирішення\~останніми питання\~про притягнення\~позивача до\~відповідальності згідно\~законодавства у\~разі доведення\~його вини.Відтак, просить відмовити в задоволенні позову повністю. \~ \~ \~ \~03.04.2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування аргументів відзиву. Ухвалою суду від 24.09.2024 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді Крупінської С.С. в даній цивільній справі. Ухвалою суду від 04.10.2024 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді Крупінської С.С. в даній цивільній справі. Ухвалою суду від 07.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 15.10.2024 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді Крупінської С.С. в даній цивільній справі. Ухвалою суду від 12.11.2024 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді [PERSON] в даній цивільній справі. На підставі Розпорядження Луцького міськрайонного суду Волинської області № 81/01-06 від 05.12.2024 року вищезазначену цивільну справу було передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оскільки відповідно до рішення ВРП № 3556/0/15-24 від 05.12.2024\~року суддю Луцького міськрайонного суду Волинської області [PERSON] звільнено у відставку. 05.12.2024 року автоматизованою системою документообігу Луцького міськрайонного суду Волинської області зазначену цивільну справу було розподілено судді Ковтуненку В.В. Ухвалою суду від 12.12.2024 року суддею Ковтуненком В.В. прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 27.01.2025 року позовну заяву залишено без руху надано термін для усунення недоліків до 29.01.2025 року включно. Ухвалою суду від 17.03.2025 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді Ковтуненка В.В. в даній цивільній справі. Ухвалою суду від 24.03.2025 року заяву позивача про відвід судді Ковтуненка В.В. в даній цивільній справі в частині, що розглянута відповідно до ухвали від 17.03.2025 року - залишено без розгляду, в іншій частині відвід визнано необґрунтованим. Ухвалою суду від 26.03.2025 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді Ковтуненка В.В. в даній цивільній справі. Ухвалою суду від 01.04.2025 року заяву судді Ковтуненка В.В. про самовідвід задоволено повністю. \~ \~ \~ \~17.02.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування аргументів, викладених у відповіді на відзив. На підставі Розпорядження Луцького міськрайонного суду Волинської області № 24/01-06 від 01.04.2025 року вищезазначену цивільну справу було передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 01.04.2025 року автоматизованою системою документообігу Луцького міськрайонного суду Волинської області зазначену цивільну справу було розподілено судді Пахолюку А.М. Ухвалою суду від 02.04.2025 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 04.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених позовній заяві, відповіді на відзив, та заяві про уточнення позовних вимог. Просив суд позов задовольнити. Суду пояснив, що інформація, поширена відповідачем не відповідає дійсності і спростовується письмовими доказами, які ним надано. Також зазначив, що такими діями відповідача, йому завдано істотної шкоди, що виявилась у порушенні його честі і гідності. В подальшому, позивач з власної ініціативи, без пояснення причини, залишив зал судового засідання. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. На підставі ч. 6 ст. 223 ЦПК, суд вважає за можливе, розглядати справу за відсутності такого учасника справи, який залишив залу судового засідання,\~та вирішити справу по суті на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин працював на посаді прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури (а.с.237 том 2). 12 грудня 2023 року відповідачем [INFO] за підписом начальника Близнюка М. за вихідним номером № 200юс було направлено звернення на адресу керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора України щодо неправомірних, на думку відповідача, дій [PERSON] , як представника його батька Янковського О.П., в ході вирішення [INFO] щодо надання останньому житла (далі Звернення №200юс) (а.с.19-22 том 1). За змістом зазначеного Звернення №200юс, останнє окрім іншого, містить наступні висловлювання: « [PERSON] займається всіма житловими питаннями свого батька і намагається всілякими способами і методами незаконно отримати житло для постійного проживання від Міністерства оборони України. Самого батька - [PERSON] , ніхто з членів житлової комісії не бачив. За інформацією, наявною у [INFO] , батько [PERSON] довгий період часу перебував в Польщі і, можливо, навіть не здогадується про злочинні діяння свого сина. Дана інформація підтверджується запитами, надісланими на адресу [INFO] від імені [PERSON] , в порядку представництва інтересів свого батька, з вимогою ознайомитися з житловою справою свого батька та надання [PERSON] дозволу бути присутнім на всіх засіданнях житлової комісії»; « [PERSON] продовжує зловживати своїми правами, тероризувати посадових осіб [INFO] шляхом втручання в їх приватне життя, зокрема відслідковувати яке службове житло та житло для постійного проживання було їм надано, писати листи з наклепами до уповноважених органів про корупційні діяння житлової комісії [INFO] , втручатись у приватне життя інших громадян, які змогли отримати житло для постійного проживання від МОУ з метою скасування наданих їм ордерів, розповсюджувати їх персональні дані, надсилати численні запити із незрозумілими вимогами, обвинуваченнями та наклепами на адресу [INFO] та на вище командування (за рік понад 50 запитів) та вчиняти інші дії, які принижують честь та гідність прокурора»; «житловою комісією [INFO] було проведено інвентаризацію житлових справ осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житлом для постійного проживання від МОУ та перебувають на квартирному обліку при [INFO] . Після ознайомлення із матеріалами житлової справи [PERSON] (військового пенсіонера, який перебуває на квартирному обліку з двома своїми синами, один з яких є прокурор [PERSON] ) було встановлено, що в матеріалах житлової справи міститься довідка з Ківерцівського відділення Ощадбанк про те, що [PERSON] із своїми синами не брав участі в приватизації, зокрема в м. Новий Калинів Львівської області з 1991 року по дату видачі даної довідки. Варто зауважити, що вищевказаний документ було надано членам житлової комісії сином [PERSON] - [PERSON] , який працює на посаді прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури та представляє інтереси свого батька. Вищезазначена довідка стала підставою для прийняття рішення про надання житла для постійного проживання [PERSON] та двом його синам»; « [PERSON] потайки проводилась аудіофіксація вищезазначеного засідання житлової комісії. Диск із записом він долучив до матеріалів одного з судових проваджень в якості доказів про що зазначив в своїй відповіді на відзив. Додатково зазначаю, що члени житлової комісії заборонили проводити відео та аудіофіксацію їх засідання та зазначили, що дане засідання буде оформлене протоколом»; «Після надсилання\~матеріалів житлової\~справи [PERSON] \~до КЕВ м. Володимир та до Комісії з контролю в м. Київ, членам житлової комісії було надано інформацію про те, що [PERSON] забезпечувався житлом для постійного проживання від МОУ, зокрема трикімнатною квартирою в м. Новий Калинів Львівської області, яку залишив дружині в серпні 1995 року». Вищезазначені висловлювання у Зверненні №200юс, на думку позивача, містять в собі фактичні твердження, що поширені через його колег по роботі, оскільки, описують нібито факти неправомірної діяльності позивача, чим принижують честь та гідність [PERSON] . Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно зі статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Верховний Суд у справі № 761/32924/19 від 22.11.2021 року, зазначає, що у справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова. Згідно зі статтею 201 ЦК України, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Статтями 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. У частині першій статті 277\~ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277\~ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Згідно\~статті 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення\~статті 40 Конституції України\~свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним Судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявник міг обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року). Із матеріалів справи вбачається, що за наслідками розгляду Звернення №200юс, в.о. керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора України Ковальов Є.В. своїм листом від 27.12.2023 року повідомив керівника Волинської обласної прокуратури про наявність у діях [PERSON] ознак неправомірних дій. На підставі зазначеного листа, 28 лютого 2024 року Волинською обласною прокуратурою було призначено і проведено службове розслідування за фактом можливого порушення прокурором Янковським С.О. вимог Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про запобігання корупції». Висновком зазначеного службового розслідування встановлено підтвердження фактів використання прокурором [PERSON] свого службового становища та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів та приватних інтересів третіх осіб, що свідчить про грубе порушення останнім правил прокурорської етики. У заявку із зазначеним вирішено звернутися до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів з дисциплінарною скаргою на вчинення прокурором [PERSON] дисциплінарного проступку (а.с.131-181 том 1). Рішеннями Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 20 травня 2024 року вирішено відкрити дисциплінарне провадження стосовно прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Янковського С.О. на підставі скарги в.о. керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора України Дзюби І.І. та на підставі скарги в.о. керівника Волинської окружної прокуратури Губчака О.В. (а.с. 182-189 том 1). Таким чином, фактично Звернення №200юс відповідача до керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора України з метою перевірки компетентними органами незаконної, на його думку, діяльності позивача, як публічної особи, яка займає посаду прокурора, свідчить про реалізацію особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не є поширенням недостовірної інформації щодо позивача. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року в справі № 523/4380/15-ц (провадження 61-24324св18). Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про те, що поширена відносно позивача інформація, викладена відповідачем у Зверненні №200юс, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію [PERSON] . Інші доводи позивача, викладені у позові та заявах, не спростовують вищевикладені висновки суду. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, сума сплачено судового збору та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed