Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни (далі - відповідач, Приватний нотаріус Солонець Т.М.), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі - третя особа-1, ТОВ «Фінансова компанія управління активами»), в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 20.12.2021 року Приватним нотаріусом Солонець Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 19055, щодо звернення стягнення на предмет фінансової заборгованості перед відповідачем та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 30.04.2024 року [PERSON] стало відомо, що відносно нього існує виконавче провадження № [NUMBER] від 21.06.2022 року відкрите на підставі виконавчого напису вчиненого Приватним нотаріусом Солонець Т.М. 20.12.2021 року щодо заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням норм законодавства, зокрема, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а саме: сума заборгованості не є безспірною, проте нотаріус не перевірив безспірність вимог стягувача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Солонець Т.М., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Фінансова компанія управління активами», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.11.2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року відкладено розгляд справи на 19.02.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2025 року відкладено розгляд справи на 14.05.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.05.2025 року відкладено розгляд справи на 11.09.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2025 року відкладено розгляд справи на 09.12.2025 року. Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; відзив на позов не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 20.12.2021 року Приватним нотаріусом Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 19055, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», заборгованості в розмірі 21 027,76 грн та 2 102,78 грн витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, хоча сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про безспірність заборгованості боржника, а тому боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19) та від 16 грудня 2022 року у справі № 639/4029/20 (провадження № 61-16669св21). Згідно з частинами першою, другою статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Згідно із матеріалами справи Солонець Т.М. не є стороною кредитного договору від 12.02.2013 року № SAMDN52000075597892, а також не є стороною виконавчого провадження з виконання виконавчого напису. У справі, що переглядається, позивач звернувся із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який не пов`язаний з правом власності Приватного нотаріуса Солонець Т.М., яке набуте в процесі виконання виконавчого напису. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивач у цій справі не має спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно відповідача Приватного нотаріуса Солонець Т.М., тобто особи, яка зверталась за виконавчим написом та на користь якої вчинено виконавчий напис. Отже обраний позивачем спосіб захисту не є належним, не буде ефективним, оскільки не відповідає змісту порушеного права. Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 09 червня 2023 року, справа № 187/1718/20 (провадження № 61-2584св22). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідками. При цьому, якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. За таких обставин у задоволені позову необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed