Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

14.10.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі позивач), в інтересах [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] (далі відповідач 1) та [PERSON] (далі відповідач 2) про позбавлення батьківських прав. В своїй заяві позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з квітня 2014 року. Від спільно проживання в них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося і рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матір`ю. Діти з грудня 2024 року перебувають на обліку служби у справах дітей Петриківської селищної ради, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Батько дітей проживає окремо, аліментів на утримання дітей не платить. Службою у справах дітей Петриківської селищної ради неодноразово здійснювалися виїзди за адресою проживання [PERSON] та її дітей, та встановлено, що мати вихованням дітей не займається і рішенням виконавчого комітету від 17.06.2025 № 120 дітей влаштовано на тимчасове виховання до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] терміном на три місяці. 09.09.2025 [PERSON] написала заяву про те, що вона не заперечує про позбавлення її батьківських прав відносно своїх дітей [PERSON] та [PERSON] .. На підставі викладеного орган опіки та піклування Петриківської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їхніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.11.2025. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неприбуття не повідомили, правом на відзив не скористалися. Позивач подав заяву про розгляд підготовчого судового засідання за його відсутності. Ухвалою суду від 17.11.2025 справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідачі в судове засідання знову не з`явилися, про причини неприбуття не повідомили. Позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд виходить з такого. Судом встановлено, що відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.04.2014, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.04.2014 серія [NUMBER] , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис № 42, який був розірваний 05.03.2019 рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області. За час шлюбу, у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.03.2013 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис, 58; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 31.08.2015 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис, 170, де батьками записані відповідачі. Відповідно до виконавчого листа Петриківського районного суду Дніпропетровської області № 187/462/16ц від 26.07.2016 з [PERSON] , на користь [PERSON] , стягнуто аліменти в розмірі 33% з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] до досягнення ними повноліття. На підставі даного виконавчого листа старшим державним виконавцем Мариничем Л.В. Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно довідки наданої Верходніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області про наявність заборгованості зі сплати аліментів відповідно до матеріалів виконавчого листа № 187/462/16 ц, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , яка станом на 31.08.2025 складає 299968,29 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] сплачував аліменти не регулярно і не в повному обсязі, останній раз сплачував аліменти в серпні 2019 року у розмірі 1\~913,15 грн. Згідно Акта обстеження умов проживання від 18.12.2024 виданого Петриківською селищною радою, встановлено, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , спільно зі своїми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На час перевірки в будинку брудно, речі та сміття розкидані по будинку. Постільна білизна брудна. Запас їжі мінімальний. Будинок потребує ремонту. На стінах відсутні шпалери. З [PERSON] була проведена профілактично-роз`яснювальна робота, щодо покращення умов проживання. 09.06.2025 [PERSON] звернулася до начальника служби у справах дітей Петриківської селищної ради Бортенко О. з заявою про влаштування її дітей [PERSON] та [PERSON] до патронатної родини [PERSON] , про що було повідомлено директору КПП «Центру соціальних служб» Петриківської селищної ради. Відповідно до рішення Петриківської селищної ради від 17.06.2025 № 120, малолітні [PERSON] , та [PERSON] , які перебувають на обліку служби у справах дітей Петриківської селищної ради, як такі які опинилися у складних життєвих обставинах влаштовані терміном на 3 місяці до патронатного вихователя [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акта обстеження умов проживання від 01.07.20225 виданого Петриківською селищною радою, встановлено, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , встановлено, що на час перебування дітей в сім`ї патронатного вихователя мати не створила умов для проживання своїх дітей, умови проживання неналежні, в будинку дуже брудно у кімнатах стоїть затхлий запах, для проживання дітей умови не створені. Згідно Акта обстеження умов проживання від 08.09.20225 виданого Петриківською селищною радою, встановлено, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , встановлено, що на час перебування дітей в сім`ї патронатного вихователя мати не створила умов для проживання своїх дітей, умови проживання неналежні, в будинку дуже брудно у кімнатах стоїть затхлий запах, для проживання дітей умови не створені. Матір було запрошено на комісію МДК для вирішення питання перебування дітей в патронатній сім`ї. Відповідно до рішення Петриківської селищної ради від 29.08.2025 № 186, про продовження перебування малолітніх [PERSON] та [PERSON] , в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , продовжено перебування в даній сім`ї з 10.09.2025 строком на 3 місяці. Згідно листа директора КПП Центру соціальних служб Петриківської селищної ради від 17.09.2025 [PERSON] встановлено, що з [PERSON] було проведено бесіди щодо відповідального батьківства, створення належних умов проживання для дітей та дотримання санітарно-гігієнічних норм. Їй також було рекомендовано пройти курс лікування з психологом, про те вона до нього з`явилася один раз. Крім того [PERSON] було запропоновано пройти лікування для подальшого подання документів на розгляд комісії МСЕК з метою встановлення групи інвалідності, але вона категорично відмовилася. Попри мотивацію фахівців до покращення умов життя сім`ї та мінімізації складних життєвих обставин [PERSON] проявила пасивність, у зв`язку з цим надання соціальної послуги [PERSON] припинення через невиконання нею індивідуального плану. 09.09.2025 [PERSON] звернулася з заявою до голови Петриківської селищної ради про позбавлення її батьківських прав стосовно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відповідно до психолого-педагогічної характеристики стосовно учня 7 класу Хутірського ліцею [PERSON] встановлено, що вихованням дитини здебільшого займається дідусь, але на даний час за станом здоров`я він не може цього робити. Сім`я перебуває у складних життєвих обставинах: діти не мають ні власної кімнати, де були б створені всі необхідні умови для навчання, ні навіть власного ліжка. До школи дитина приходить неохайною (брудні руки, лице, несвіжий одяг, має неприємний запах). Одяг завжди старенький та з дірками. Женя говорить, що дома є одяг, який їм віддають небайдужі люди, але мама не дозволяє його одягати. [PERSON] має навчальні досягнення низького рівня. Учень має низький рівень успішності з усіх предметів. Домашні завдання систематично не виконував. При навчанні потребує постійного контролю та допомоги вчителя. Програмовий матеріал засвоює повільно, словниковий запас обмежений побутовою лексикою, говорить простими фразами. Шкільним приладдям не забезпечений. Ліцей без поважних причин не пропускає. У їдальні харчується, але не постійно. Дитина завжди голодна. Зі слів дитини, ніколи не снідає і рідко їсть вдома після занять. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики стосовно учениці 5 класу Хутірського ліцею [PERSON] встановлено, що остання виховується в неповній сім`ї. Вихованням дитини здебільшого займався дідусь, але зараз, за станом здоров`я, він не може цього робити. Мати регулярно відвідує школу, реагує на повідомлення класного керівника, але не розуміє самого процесу навчання дитини. Сім`я перебуває у складних життєвих обставинах: діти не мають ні власної кімнати, де були б створені всі необхідні умови для навчання, ні навіть власного ліжка. До школи дитина приходить неохайною (брудні руки, лице, має неприємний запах). Одяг завжди старенький. Соня говорить, що дома є одяг, який їм віддають не байдужі люди, але мама не дозволяє його одягати. Соня має навчальні досягнення середнього рівня, з деяких предметів і достатній рівень знань. Домашні завдання виконує на ГПД, але вдома нічого не виконує. Шкільним приладдям не забезпечена. Ліцей не пропускає без поважних причин. За рахунок держави дівчинка снідала постійно, на ГПД харчувалася, але не постійно. Дитина завжди голодна. Зі слів дитини, ніколи не снідає і рідко їсть вдома після занять. Згідно постанови Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2025 [PERSON] притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, за ухилення від виконання передбачених ст.. 150 Сімейного кодексу України обов`язків, щодо виховання своїх дітей, провадження по справі закрито за малозначністю вчиненого правопорушення. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Петриківської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітніх: [PERSON] та [PERSON] через невиконання відповідачами батьківських обов`язків, батько дітей взагалі не цікавиться їхнім життям а мати навіть самостійно звернулася до голови Петриківської селищної ради з заявою про позбавлення її батьківських прав. Таким чином, встановлені судом обставини та досліджені докази, зокрема висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] , є, на переконання суду, достатньо обґрунтованими, узгоджуються з інтересами дітей та відповідають фактичним даним, що містяться у досліджених письмових доказах. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН з прав дитини (1959 р.), Конвенції ООН про права дитини (1989 р.), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 р.) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи які їх заміняють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У статті 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивач, як на підставу позбавлення батьківських прав посилається на пункт 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки дитина проживає разом з бабусею (позивачкою), то вона мала право звернутися з даним позовом. Таким чином, досліджений судом висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] на переконання суду є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, оскільки відповідає фактичним даним, що містяться в досліджених судом письмових доказах. Навпаки, поведінка відповідачів свідчить про їх незаінтересованість у розгляді справи на їх користь та свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 Сімейного кодексу України, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. За наведених обставин таке позбавлення буде законним, пропорційним та відповідатиме найкращим інтересам дітей. Таким чином, відповідачі підлягають позбавленню батьківських прав щодо їх малолітніх дітей, а отже позов підлягає задоволенню. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку, якщо відношення відповідача зміниться, що буде підтверджуватись належними доказами, можливим є поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статті 169 Сімейного кодексу України. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини 6 статті 141 Цивільно процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач на підставі пункту чотирнадцять частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні із заявами до суду щодо захисту прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору, розмір якого відповідно до пункту один частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн, як за вимогу про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved