Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

16.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов вказаний позов ТОВ «Діджи Фінанс», який позивач мотивує тим, що 05.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному сайті ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №101933262, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредитні кошти в сумі 20000,00 грн шляхом перерахування на картковий рахунок, а відповідач отримав в кредит вказані грошові кошти на споживчі цілі, але свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним належним чином не виконав, у зв`язку з чим за вказаним договором утворилась заборгованість. Відповідно до договору про відступлення права вимоги №09Т від 30.09.2021, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно з вказаним договором про відступлення права вимоги, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить в загальній сумі 52800,00 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту 20000,00 грн., заборгованості за відсотками 30800,00 грн., заборгованості за комісійними винагородами 2000,00грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 23.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін на 28.10.2025 о 09:00 год. в приміщенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Цією ж ухвалою суду від 23.09.2025 сторонам встановлені строки для подання заяв по суті спору. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали та роз`яснено, що копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) позивачу одночасно з його надісланням (наданням) до суду. Відповідно до довідки про доставку електронного документу, документ в електронному вигляді «Ухвала» від 23.09.2025 у справі №337/4821/25 доставлений до електронного кабінету сторін, у т.ч. відповідача [PERSON] - 23.09.2025 о 17:50 год., що відповідає ч. 5 ст. 272 ЦПК України. З урахуванням положень ч.6 ст.272 ЦПК України, ухвала від 23.09.2025 вважається врученою [PERSON] у робочий день, наступний за днем його відправлення, тобто 24.09.2025. Останнім днем для подання відзиву на позов є 09.10.2025. 28.10.2025 відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. В той же день через систему «Електронний суд» подав до суду клопотання про відкладання (перенесення) розгляду справи, в якому зазначив про необхідність ознайомлення із матеріалами справи. Судове засідання у справі було відкладено на 09:30 год. 13.11.2025. При цьому судом встановлено, що документ в електронному вигляді «Реєстраційна картка вхідного документу» від 16.09.2025 у даній справі, а також наявні прикріплені до нього файли (зокрема, позовна заява з додатками) доставлений до електронного кабінету відповідача [PERSON] 16.09.2025 о 17:03 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 13.11.2025 від відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 13.11.2025 відзив відповідача [PERSON] повернутий відповідачу без розгляду, оскільки він поданий з пропуском строку визначеного ухвалою суду від 23.09.2025, без клопотання про його продовження (поновлення) з зазначенням поважних причин його пропуску, а також без дотримання вимог ст. 178 ЦПК України. При цьому відповідачу роз`яснено право повторного подання відзиву на позовну заяву, який за формою, змістом та доданими до нього документами (зокрема, обґрунтованого клопотання про поновлення/продовження строку на його подання, доказів надіслання відзиву та доданих до нього документів позивачу) буде відповідати вимогам ЦПК України. Судове засідання було відкладено на 08.12.2025. Відповідно до довідки про доставку електронного документу, документ в електронному вигляді «Ухвала» від 13.11.2025 у справі №337/4821/25 доставлений до електронного кабінету відповідача Надєїна М.Р. - 14.11.2025 о 16:15 год., що відповідає ч. 5 ст. 272 ЦПК України. 08.12.2025 відповідач [PERSON] через систему «Електронний суд» подав до суду письмові пояснення по справі, в яких вказав, що позивачем не доведено факту укладання кредитного договору з відповідачем та його істотних умов. Позивачем не наданооригіналів електронних доказів, які б підтверджували факт підписання сторонами наданого позивачем тексту (редакції) договору про споживчий кредит № 101933262 від 05.06.2021, зокрема відповідачем тією алфавітно-цифровою послідовністю («одноразовим ідентифікатором»), як вказує позивач. Позивач не надав доказів про те, що текст оригіналу договору, доданого позивачем до позовної заяви, взагалі передавався відповідачеві. Копії договору факторингу, додатків та довідок не завірені у встановленому законом порядку. Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо ТОВ «Діджи фінанс» є неналежним доказом, оскільки датований 30.10.2024 та не підтверджує актуальної цивільної правосуб`єктності позивача як юридичної особи і повноважень директора на підписання позовної заяви. Звертає увагу на те, що по всьому тексту позовної заяви позивач неправильно вказав його адресу реєстрації. Умови щодо нарахування процентів, штрафів, пені, строків продовження тощо не були належним чином погоджені та підписані сторонами. Позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості. Платіжне доручення № 28387437 не може вважатися належним, допустимим і достатнім доказом перерахування кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» на банківський рахунок відповідача, оскільки в наданому документі відсутні повні реквізити отримувача, зокрема, повний номер банківського рахунку та найменування банку отримувача, не вказана словами сума переказу, отримувач вказаний некоректно (російською мовою: « [PERSON] »), платіжне доручення № 28387437 містить нечіткий підпис невідомої особи, без зазначення прізвища, ім`я, по батькові, посади та повноважень підписанта, відсутня відмітка уповноваженого банку платника про дату надходження платіжного доручення (банківський штамп або електронна відмітка банку), документ виданий не уповноваженим банком платника, а самим ТОВ «Мілоан», яке є зацікавленою стороною у справі. Позивачем до позовної заяви надана копія договору факторингу № 09Т від 30.09.2021, який нібито був укладений між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ТОВ «Діджи фінанс» (новий кредитор/позивач). Проте, позивачем не надано додаткову угоду № 1 від 05.10.2022 (на яку є посилання в позовній заяві або в самому договорі) та Акт приймання-передачі прав вимоги (Реєстр договорів/боржників), який би конкретно підтверджував, що право вимоги саме за його кредитним договором перейшло до позивача. Без цих документів неможливо встановити факт належного переходу права вимоги до ТОВ «Діджи фінанс», що свідчить про неналежність позивача як кредитора у цій справі. На підставі вищевикладеного, просив у задоволенні позовних вимогах ТОВ «Діджі Фінанс» відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. Одночасно відповідач [PERSON] подав клопотання про витребування у позивача оригіналів електронних та письмових доказів, а саме: оригіналу електронного документа, що фіксує укладання Договору про споживчий кредит №101933262 від 05.06.2021 із застосуванням одноразового ідентифікатора; оригіналу банківського платіжного доручення №28387437 від 05.06.2021, що містить усі банківські реквізиті та відмітку банку про виконання платежу; оригінал договору факторингу № 09Т від 30.09.2021 з усіма додатками, додатковими угодами та актами приймання-передачі прав вимоги (реєстрами боржників). Ухвалою суду від 08.12.2025 у задоволенні вказаного клопотання відповідача відмовлено. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином - шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінету користувача системи «Електронний суд». При цьому, він у поданих письмових поясненнях просив проводити розгляд справи у його відсутність на підставі наявних матеріалів справи. Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір відповіді пр. прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Ст.12 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору) визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що 05.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №101933262 (арк.23-26), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 20 000 гривень (підпункт 1.2 пункту 1) зі строком 30 днів з 05.06.2021 (строк кредитування) (підпункт 1.3 пункту 1) до 05.07.2021 (підпункт 1.4 пункту 1) з загальними витратами, включаючи проценти за користування кредитом та комісії, які складають 8 000 грн. в грошовому виразі та 5569,00 відсотків річних у процентному значенні, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 28 000 гривень (підпункт 1.5 пункту 1). Підпунктом 1.5.1 пункту 1 вказаного договору передбачена комісія за надання кредиту: 2 000 гривень, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з підпунктом 1.5.2 цього договору проценти за користування кредитом: 6000 гривень, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до підпункту 1.6 пункту 1 означеного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1 кредитного договору). За змістом пункту 2.2.1 кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2 кредитного договору). Із положень пункту 2.3.1.1 кредитного договору слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на три, сім і п`ятнадцять днів. Відповідно до пункту 2.3.1.2. кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. У п. 6.1. кредитного договору зазначено, що договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.2. договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. Відповідно до п. 6.3. договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що, зокрема, він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 6.4. договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили графік платежів (арк.27). Того ж дня, тобто 05.06.2021, ТОВ «Мілоан» через АТ КБ «ПриватБанк» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] (код [NUMBER] ) (картка VISA, кредит.рах. № [NUMBER] ) 20000 грн кредитних коштів, що підтверджується платіжним дорученням № 28387437 від 05.06.2021 із призначенням платежу: кошти згідно договору 101933262 (арк.43). Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №101933262, яка складена ТОВ «Мілоан», станом на 03.09.2021 заборгованість по тілу кредиту становить 20000,00 грн., заборгованість по відсоткам - 30800,00 грн., заборгованість по комісії - 2000,00 грн., а загальний борг 52800,00 грн (арк.20-21). З цієї ж відомості вбачається, що у період з 06.06.2021 по 05.07.2021 нарахування процентів здійснювалось на підставі п.1.5.2 кредитного договору, а саме у розмірі 200 грн. (1% від залишку кредиту) за кожен день користування кредитом; з 06.07.2021 по 21.07.2021, тобто протягом наступних 16 днів, нарахування процентів здійснювалось на стандартних (базових) умовах - 1000 грн (5 % від залишку кредиту) за кожен день користування кредитом на підставі п.п.1.6, 2.3.1.2 договору; а з 22.07.2021 по 03.09.2021, тобто наступних 44 днів - 200 грн. (1 % від залишку кредиту) за кожен день користування кредитом на підставі п.п.1.6, 2.3.1.2 договору. 30.09.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено Договір факторингу №09Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1. Договору факторингу) (арк.29-34). Згідно з п. 8.1 Договору факторингу, цей Договір набирає чинності та всі права та обов`язки Сторін за цим Договором набирають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони). Згідно акту приймання-передачі реєстру прав вимог від 30.09.2021 до договору факторингу №09Т від 30.09.2021, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «Діджи фінанс» прийняло реєстр прав вимог від 30.09.2021, складений за формою згідно із додатком №1 до договору. Кількість боржників 3442, загальна сума заборгованості 82526298,43 грн (арк.35). Також позивачем надано копії квитанцій на підтвердження плати згідно договору відступлення права вимоги №09Т від 30.09.2021 (арк.48-55). Відповідно до Витягу з Додатку до Договору Факторингу №09Т від 30.09.2021, який сформовано 19.08.2025, ТОВ «Діджи Фінанс» набув право вимоги до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором №101933262 від 05.06.2021 на суму 52800 грн, яка складається з: 20 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 30 800 гривень - заборгованість за відсотками та 2 000 гривень - заборгованість за комісією (арк.19). Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір, оформлений в електронному вигляді. Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, а також Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В даній справі судом встановлено, що договір про споживчий кредит №101933262 від 05.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено в електронному вигляді із застосуванням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Вищезазначений договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (підпункт 6.1 пункту 6) та підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону (SMS), про що зазначено у реквізитах Договору. У вказаному договорі сторонами погоджено суму і строк кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок продовження строку користування кредитом тощо. Договір №101933262 від 05.06.2021 є дійсними, у судовому порядку не оскаржувався. Суд враховує, що за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідачем не надано. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано суду доказів того, що його персональні дані, зокрема, ПІБ, паспортні дані (СЮ 146941), РНОКПП ( [NUMBER] ), які збігаються із даними, які містяться у відповіді №1784672 від 17.09.2025, отриманої судом з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери під час перевірки місця реєстрації внутрішньо переміщеної особи, номер телефону ( [NUMBER] ), електронна пошта були використані Товариством для укладення договору про надання споживчого кредиту від його імені. У матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення відповідача до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій. Відповідно до положень ч. ч. 1 - 3 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Із наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина 3 статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини 2 статті 76 ЦПК України). В даному випадку суд враховує, що позов ТОВ «Діджи Фінанс» подано через систему «Електронний суд», в якому також зареєстрований і відповідач [PERSON] . Указаний договір, прикріплений до позову, наявний в електронному вигляді у форматі PDF-файл. Наведений доказ є електронним документом, який можливо завантажити та переглянути за допомогою програмного забезпечення, призначеного для читання PDF-документів, у разі виникнення сумнівів щодо наявності у ньому одноразових ідентифікаторів сторін правочину на підтвердження автентичності документа як оригіналу. Такі дії успішно проведені судом за допомогою програми Acrobat Reader, після чого з`ясовано, що вказаний документ підписаний відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором Z94863, час: 05.06.2021 о 19:25 год. З матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження своїх вимог щодо укладання кредитного договору надав суду інші докази в електронній формі, завіривши їх належним чином (шляхом накладення електронного підпису, оскільки позов та додані до нього додатки подані до суду через систему «Електронний суд»), відповідність їх оригіналу у суду не викликає сумнівів. Доводи відповідача, що у матеріалах справи немає даних про те, що його було належним чином ідентифіковано в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, отже, відсутні докази підписання ним кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором є необґрунтованими, оскільки суд встановив, що вказаний вище договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «Мілоан» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Товариством та відповідачем не міг бути укладений. Щодо надання суми кредиту відповідачу, суд враховує наступне. Як вже зазначалось, кредитні кошти у розмірі 20000 грн були надані відповідачу 05.06.2021 шляхом їх перерахування на його картковий рахунок (картка VISA, кредит.рах. № [NUMBER] ), що підтверджується платіжним дорученням № 28387437 від 05.06.2021 із зазначенням призначення платежу: кошти згідно договору 101933262, копія якого міститься в матеріалах справи та яке суд вважає належним та допустимим доказом. Водночас, суд звертає увагу, що відповідачем [PERSON] не надано і не представлено суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у платіжному дорученні, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Так, відповідач мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому вищезгаданої картки, або, маючи доступ до свого карткового рахунку, надати виписку на підтвердження ненадходження коштів від кредитора на виконання умов вищевказаного договору. Тобто [PERSON] не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на спростування доводів позивача, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Натомість, відповідач не надав суду таких доказів, у т.ч. виписки по зазначеному картковому рахунку за спірний період на підтвердження факту незарахування кредитних коштів, враховуючи, що позивач не є первісним кредитором та не є банківською установою. При цьому обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги (ч.1 ст. 81 ЦПК України), а саме відповідач є держателем картки, на яку були зараховані кошти. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит №101933262 від 05.06.2021 не виконав, у передбачені в договорі строки (до 05.07.2021) грошові кошти не повернув та нараховані проценти не сплатив, за вказаним договором виникла заборгованість. Відповідно до умов кредитного договору, у спірному випадку строк кредитування пролонгувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів (до 03.09.2021), а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 30 днів (строк початкового кредитування) та на 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). Зазначені обставини свідчать про те, що умовами договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Отже, первісним кредитором правомірно нараховано погоджені умовами кредитного договору відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування. Як вбачається з наданого розрахунку, проценти нараховані вірно: у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, після відступлення права вимоги проценти новим кредитором не нараховувались, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників, тому підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі. Крім того, відповідач не надавав контррозрахунку заборгованості за тілом та процентами або доказів належного виконання взятих зобов`язань за умовами договору, що приводить до висновку про те, що уклавши вказаний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені, зокрема щодо відсотків. Враховуючи те, що відповідач, підписавши договір про споживчий кредит, погодився з його умовами, відсутні підстави вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування, його пролонгації, не були відомі відповідачу. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору. Отже сума заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) становить 20000,00 грн, сума заборгованості за процентами - 30800,00 грн. Також суд враховує, що відбулась заміна кредитора, до позивача перейшли права ТОВ «Мілоан»», і позивач має право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором. Так, позивачем надані копії договору факторингу №09Т від 30.09.2021, акту приймання-передачі реєстру прав вимоги від 30.09.2025 до договору факторингу №09Т від 30.09.2021, витягу з реєстру прав вимоги від 30.09.2021 до вказаного договору та квитанцій на підтвердження плати згідно договору відступлення права вимоги №09Т від 30.09.2021, які завірені належним чином шляхом накладення електронного підпису, оскільки позов та додані до нього додатки подані до суду через систему «Електронний суд», та є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відповідно до сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02.11.2021 року № 905/306/17, від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 року у справі №2221/2373/12). Наданий витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу оформлений та підписаний сторонами договору факторингу, містить інформацію про РНОКПП боржника [PERSON] , реквізити кредитного договору та розмір заборгованості. Також в матеріалах справи, як вже зазначалось, наявні докази на підтвердження оплати за договорами факторингу. Будь-яких обставин, за яких правомірність правочину про відступлення права вимоги, на підставі якого відбувся перехід права вимоги від ТОВ «Мілоан» до позивача ТОВ «Діджі Фінанс», судом не встановлено. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем неповернуті та проценти за користування кредитом ним не сплачені, що останнім не спростовано, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) 20000,00 грн та заборгованість за процентами 30800,00 грн. При цьому безпідставними визнає суд доводи відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження повноважень директора ТОВ «Діджі Фінанс» підписувати позовну заяву, оскільки матеріали справи містять копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, (арк.17-18), копію витягу з наказу №7-к від 05.10.20222 про прийняття на роботу Романенка М.Е. директором Товариства (арк.47). Така ж інформація міститься у відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.12.2025, отриманої судом самостійно через систему «Електронний суд». Фактичне отримання судом відомостей з ЄДР і долучення їх до матеріалів справи жодним чином не спростовує наявність у суду права на дослідження відповідних документів та врахування їх під час ухвалення рішення у справі з урахуванням його повного та всебічного вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.04.2025 у справі № 924/971/23). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту, то в даному випадку позивачем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту та за які позивачем встановлена комісія за управління та обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, то вони є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 582/202/22. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 2000,00 грн. не підлягають задоволенню. Таким чином позов слід задовольнити частково. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно розміну задоволених вимог, а саме а саме у розмірі 2330,59 грн з розрахунку: 50800,00 грн. х 100% : 52800 грн = 96,21%; 96,21% х 2422,40 грн. : 100% = 2 330,59 грн. Крім того, відповідно до ст.137, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу. Так, згідно з ч.1, 2, 4, 5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач ТОВ «Діджи Фінанс» отримував правову допомогу адвоката Кубрак О.О. Вказані обставини підтверджуються наданими суду копіями договору № 01-05/05 від 05.05.2025 про надання правової допомоги (арк.39-41); додаткової угоди №185 від 31.07.2025 до договору № 01-05/05 про надання правової допомоги від 05.05.2025 (арк.42); детального опису робіт (наданих послуг) від 31.07.2025, виконаних Курбаком О.О., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, на загальну суму 5000,00 грн. (арк.22); акту наданих послуг №185 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31.07.2025 на загальну суму 5000,00 грн. (арк.14); свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (арк.56). Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Так, суд вважає необхідним виключити з розрахунку витрат на професійну правничу допомогу такі послуги як подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням на суму 500,00 грн, оскільки позовна заява подана директором ТОВ «Діджі Фінанс» Романенко М.Е. до суду через систему «Електронний суд», тому такі послуги є безпідставними та необґрунтованим. Щодо інших витрат на правничу допомогу на суму 4500,00 грн., до якої включені послуги з правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджі Фінанс»на суму 1000,00 грн, складання позову на суму 3000,00 грн, формування додатків до позовної заяви на суму 500 грн., то суд вважає, що визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом. Жодних заперечень з боку відповідача щодо неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу не надходило, клопотання про зменшення витрат він не заявляв. Отже, витрати на правничу допомогу слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 4 329,45 грн. з розрахунку: 96,21% х 4500 грн. : 100% = 4 329,45 грн.

Outcome: partial