Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи позивача 04 вересня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сьома київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для про прийняття спадщини. Позов обґрунтований тим, що: - [INFO] помер [PERSON] , дружина позивача; - до складу спадщини увійшли: квартира [ADDRESS] , 1/2 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; - заповіт [PERSON] не залишила; - спадкоємцем першої черги за законом після [PERSON] є позивач, який звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори поза межами встановленого строку для прийняття спадщини; - неподання позивачем у встановлений строк заяви про прийняття спадщини пов`язане зі станом його здоров`я, що підтверджується медичними документами. З урахуванням наведеного, просив визначити йому додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після дружини, [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник, адвокатка Приймак С.М., не з`явилися. 04 грудня 2025 року, до початку розгляду справи по суті, представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позов підтримала, просила його задовольнити. Позиція відповідача 18 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС представник Київської міської ради, [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якій просила ухвалити рішення на розсуд суду. У судове засідання представник Київської міської ради не з`явилася. У відзиві просила розглядати справу за її відсутності Позиція третьої особи Представник Сьомої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином. За змістом положень частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за умови, що її належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. ІІ. Процесуальні дії суду 15 вересня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочав підготовче провадження у справі, призначив підготовче засідання на 15 жовтня 2025 року. До позовної заяви представник позивача долучила клопотання про витребування у Сьомої київської державної нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначене клопотання суд задовольнив, про що зазначив в ухвалі про відкриття провадження у справі від 15 вересня 2025 року. У зв`язку з ненадходженням копії спадкової справи підготовче засідання, призначене на 15 жовтня 2025 року, суд відклав на 12 листопада 2025 року. 12 листопада 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 04 грудня 2025 року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд [PERSON] , [INFO] , є чоловіком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Палацом одруження «Дарницький» відділу запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів 22.11.1991, актовий запис № 2824 (а.с. 10, 48 зворот). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27.01.2025, актовий запис № 1499 (а.с. 11, 45 зворот). Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 25.12.2012 за р. № 6-3513 (а.с. 17). 11/2 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 25.12.2012 за р. № 6-3511 (а.с. 18). Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 20.12.2011 (а.с. 19). 05 серпня 2025 року [PERSON] звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини, [PERSON] (а.с. 45). Спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована у Спадковому реєстрі 05.08.2025 за № 74427618, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 82102118, номер справи у нотаріуса 395/2025 (а.с. 16, 50). Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва № 135408241 від 12.08.2025 за адресою: [ADDRESS] станом на 26 січня 2025 року була зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 46). 15 серпня 2025 року державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини та неподання доказів постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. Наведене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2010/02-31 від 15.08.2025 (а.с. 15, 53). Згідно з консультативним висновком лікаря-психіатра, складеним фізичною особою - підприємцем [PERSON] 15.12.2024, [PERSON] встановлений діагноз помірний депресивний розлад (а.с. 20). Згідно з консультативним висновком лікаря-психіатра, складеним фізичною особою - підприємцем [PERSON] 05.03.2025, [PERSON] встановлений діагноз рекурентний депресивний розлад з тяжким перебігом без психотичних симптомів (а.с. 21). Згідно з консультативним висновком лікаря-психіатра, складеним фізичною особою - підприємцем [PERSON] 10.06.2025, [PERSON] встановлений діагноз рекурентний депресивний розлад з тяжким перебігом без психотичних симптомів (а.с. 22). Згідно з консультативним висновком лікаря-психіатра, складеним фізичною особою - підприємцем [PERSON] 08.08.2025, [PERSON] встановлений діагноз рекурентний депресивний розлад з тяжким перебігом без психотичних симптомів (а.с. 23). ІV. Мотиви, оцінка та висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При цьому для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки та врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, закон гарантує спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Аналіз частини третьої статті 1272 ЦК України свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. До таких правових висновків неодноразово доходив Верховний Суд, зокрема у постановах у справах № 450/1383/18 від 31.01.2020, № 589/1863/13-ц від 12.04.2021, № 686/8011/18 від 28.07.2021. При цьому об`єктивними, непереборними, істотними труднощами є такі обставини, що не залежать від волі особи, є надзвичайними і невідворотними і які унеможливлюють учинення спадкоємцем передбачених законом дій, спрямованих на прийняття спадщини. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: тривалу хворобу спадкоємців; велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. До таких висновків неодноразово доходив Верховний Суд, зокрема в постановах від 17 березня 2021 року в справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року в справі № 361/8259/18. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (див. п. 57 постанови Верховного Суду в справі № 686/5757/23 від 26.06.2024). За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначив, що не встиг подати заяву про прийняття спадщини після дружини, [PERSON] , в установлений законом строк у зв`язку з тривалою прогресуючою хворобою Матеріалами справи підтверджено, що: - до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшли квартира [ADDRESS] , 1/2 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; - [PERSON] померла [INFO] , тому з урахуванням положень ст. 253, 254, 1270 ЦК України кінцевим днем строк для подання заяви про прийняття спадщини є 28 липня 2025 року; - із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] позивач звернувся 05 серпня 2025 року; тобто поза межами встановленого законом строку; - у разі задоволення вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у позивача виникне право на спадкування за законом як у спадкоємця першої черги. Суд бере до уваги надані позивачем докази, які з достатнім ступенем переконливості підтверджують, що позивач мав істотні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини, оскільки він з 2024 року страждає на прогресуючий депресивний розлад. За таких обставин, причини через які позивач дійсно протягом встановленого строку після смерті його дружини не подавав заяву про прийняття спадщини до органів нотаріату і на які він посилається у позові, суд визнає поважними. З огляду на викладене, суд задовольняє позов повністю. V. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» № 2.289949367.1 від 02.09.2025 (а.с. 1). Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved