Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 01.12.2025 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-основа» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди в нового орендаря відмовлено. До суду 02.12.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, яка мотивована тим, що під час надання відзиву на позовну заяву відповідач сплатив витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. В матеріалах справи є клопотання представника позивача про зменшення витрат на правову допомогу, яка мотивована тим, що з урахуванням обставин справи такі витрати є завищеними. Просить зменшити витрати з 10000 грн. до 3000 грн. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частинами другою - п`ятою статті 270 ЦПК України визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Сторони в судове засідання не викликалися на підставі ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, якою визначено, що питання про ухвалення додаткового рішення може бути розглянуте за відсутності сторін. Окремо при розгляді даної заяви суд враховує висновки, викладені в постанові КЦС ВС від 01.11.2023 (справа № 202/3681/16), зокрема, що додаткова постанова (рішення) відповідно до вимог ЦПК України має ухвалюватися в такому ж порядку, що й первісне судове рішення. Повертаючись до цивільної справи № 526/3305/25, в межах якої вирішується питання про ухвалення додаткового рішення, то її розгляд проводився в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому вирішення питання про ухвалення додаткового рішення ухвалюється в такому ж порядку. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 18 квітня 2019 року у справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню статті\~270 ЦПК України\~та вказано, що "додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині\~першій\~статті\~270 ЦПК України\~підстав". Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта,\~є його невід`ємною складовою,\~ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Суд, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 10 000,00 грн., застосуванню підлягає позиція ВП ВС, сформована у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, за змістом якої такі зобов`язання не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Тому з огляду на малозначність спору та судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог суд погоджується із доводами позивача, що постановлений до стягнення розмір правничих витрат у 10 000,00 грн. є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 5 000,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: partial