Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

21 травня 2025 року позивачка надіслала поштою до Центрального районного суду міста Дніпра позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 березня 2024 року реєстратором Олівером Пеяновичем секретаріату місцевого самоврядування Муніципалітету міста Будва (Чорногорія). Від шлюбу сторони дітей на мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, спільне господарство вони не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Зберігати сім`ю позивачка не бажає, вважає, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, тому просить суд шлюб розірвати (а.с. а.с. 1 5). Ухвалою судді Центрального районного суду міста\~Дніпра від 22 травня 2025 року було витребувано від Міністерства соціальної політики України відомості про реєстрацію місця проживання відповідача як внутрішньо переміщеної особи (а.с. 27). Після надходження 27 червня 2025 року відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача як внутрішньо переміщеної особи (а.с.\~а.с.\~30\~ 31) ухвалою судді Центрального районного суду міста\~Дніпра від 30 червня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.\~1 ч.\~4 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 25 серпня 2025 року (а.с. 32). Цивільна справа розглянута Центральним районним судом міста Дніпра за місцем реєстрації відповідача у Ворошиловському районі міста Донецька. Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року № 1632-VІІ (зі змінами та доповненнями) та розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14, Селидівському міському суду Донецької області визначено територіальну підсудність справ Ворошиловського районного суду м.\~Донецька. Рішенням Вищої ради правосуддя № 2584/0/15-24 від 29.08.2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Селидівського міського суду Донецької області шляхом їх передачі до Кіровському районному суду міста Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпра) з 02.09.2024 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Позивачка заявила клопотання про розгляд цивільної справи за її відсутності в позовній заяві (а.с.\~5). У зв`язку з неявкою відповідача, відсутності повідомлення про доставлення на його адресу поштових відправлень розгляд цивільної справи відкладався на 23 вересня 2025 року та 06 листопада 2025 року. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 06 листопада 2025 року було витребувано від Державної прикордонної служби України відомості про перетин позивачкою та відповідачем Державного кордону України в період з 01 січня 2024 року (а.с. 46). 24 листопада 2025 року від Державної прикордонної служби України надійшли відомості за ухвалою від 06\~листопада\~2025 року (а.с. а.с. 51 52). В судове засідання 02 грудня 2025 року сторони не з`явились, судом було розглянуто цивільну справу по суті. Оскільки відповідач в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу судових повісток та публікації оголошень. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.\~280,\~287,\~288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, на підставі ч.\~2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. На підтвердження перебування у шлюбі з 16 березня 2024 року, який зареєстровано службою цивільного стану міста Будва (акт про реєстрацію шлюбу №\~054739 68/2024), позивачкою надано виписку про реєстрацію шлюбу, яка містить апостиль від 22 березня 2024 року. Документ перекладено з чорногорської на українську мову перекладачем Гудзь Юлією Іванівною, особу та підпис якої засвідчено державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. 09 квітня 2024 року, за реєстром №\~4-5094, №\~4-5095 (а.с. а.с 7 17). Під час шлюбу позивачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . Згідно наявних у цивільній справи доказів від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України №\~19/92991-25-Вих від 24\~листопада\~2025 року відсутні відомості про перетинання відповідачем державного кордону України чи лінії розмежування з окупованою територією в період з 01 січня 2024 року по 06 листопада 2025 року (а.с. 52). Згідно відповіді Міністерства соціальної політики України від 26 червня 2025 року №\~15734/0/290-25/13 відповідач як внутрішньо переміщена особа проживає за адресою: [ADDRESS] з 28\~квітня\~2016 року (а.с. 27). Згідно відповіді Державної прикордонної служби України №\~19/92991-25-Вих від 24\~листопада\~2025 року про перетин позивачкою кордону України чи лінії розмежування з окупованою територією в період з 01 січня 2024 року по 06 листопада 2025 року, позивачка виїжджала за межі України 23 квітня 2024 року 119 «Дніпро-Хелм» (а.с. 52). Відомості про виїзд з території України в період укладання шлюбу чи повернення на територію України після укладання шлюбу але до 23 квітня 2024 року відсутні. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, видані уповнова-женими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Україна та Чорногорія є учасниками Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаага, 1961 рік), у зв`язку з чим відсутня необхідність легалізації виданих уповноваженими органами Чорногорії офіційних документів, на яких було проставлено апостиль. Згідно ч.\~1 ст.\~58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно зі\~ст. 60 цього Закону\~правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності\~правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі, а за відсутності такого\~правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Згідно ч.ч.\~1,2\~ст.\~34\~Сімейного кодексу\~України присутність\~нареченої та\~нареченого в\~момент реєстрації\~їхнього шлюбу\~є обов`язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається. Згідно ст.\~63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч.\~3\~ст.\~105\~Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі\~статтею 110 цього Кодексу. Згідно ст.\~112\~Сімейного кодексу України\~суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом не встановлено фактичні обставини укладання шлюбу за межами України, в умовах, коли за даними Державної прикордонної служби України позивачка та відповідач не перетинали державний кордон України у відповідний час. Також, з доказів, які наявні в матеріалах цивільної справи не можливо встановити фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивачки не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Судові витрати позивачки, які складаються зі сплаченого нею судового збору, на підставі ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed