Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, третя особа виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, мотивуючи тим, що відповідач є його бабусею по лінії матері. Після його народження він був зареєстрований у спірній квартирі [ADDRESS] , в якій також були зареєстровані його мати та відповідач. Зазначена квартира знаходиться у багатоквартирному будинку і складається з двох кімнат та підсобних приміщень. За статусом спірна квартира відноситься до державної форми власності та знаходиться в управління виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.07.2010 у справі № 2-729/10, його матір [PERSON] та його батько [PERSON] , були позбавлені батьківських прав у відношенні нього. Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 13.10.2010 № 406 «Про встановлення малолітньому [PERSON] , [INFO] , статусу дитини, позбавленого батьківського піклування», було вирішено: в тому числі зберегти за ним право користування житловою площею за адресою [ADDRESS] та визначити місцем його проживання разом з опікуном його бабусею по лінії батька [PERSON] . Таким чином у цей час він проживає разом з бабусею по лінії батька у належному їй з його дідом житловому будинку в с.Кринички, Кам`янський район, Дніпропетровської області, однак за ним зберігається право користування спірною квартирою [ADDRESS] , наймачем якої є відповідач. 22.07.2025, йому виповнилося 18 років і він відповідно втратив статус дитини. Оскільки він є повнолітньою особою, то має право самостійно обирати місце свого проживання і приймаючи до уваги, що він зареєстрований за місцем проживання у спірній квартирі, він 25.07.2025, звернувся до відповідача, яка фактично мешкає у м. Вільногірську у квартирі [ADDRESS] для того, щоб вона надала йому ключі від вхідної двері спірної квартири, щоб він міг вселитися у спірну квартиру з метою подальшого проживання у зазначеному житлі. Однак відповідач відмовила у такому вселенні, повідомивши його, що вона не бажає, щоб він користувався спірною квартирою. Враховуючи, що він тимчасово не користувався спірним житловим приміщенням виключно з поважної причини, а саме внаслідок того, що був неповнолітньою особою та проживав з опікуном і після досягнення повноліття він одразу зробив спробу вселитися в спірне житло, на що відповідач дала йому відмову, вважає, що [PERSON] протиправно порушує його право користування спірним житлом, шляхом створення перешкод у користуванні ним зазначеною квартирою, і це право підлягає захисту у судовому порядку, шляхом його вселення до спірного житла. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.09.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. 26.09.2025 на адресу суд надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву та сам відзив, в якому відповідач заперечувала проти задоволенню позову з тих підстав, що позивачем не приведено жодних доводів, які б стосувались спору між сторонами (а.с.17-18, 19). 28.10.2025, [PERSON] \~подала зустрічну\~позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,\~вказуючи,\~що вона є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору найму жилого приміщення в будинках житлово-комунального відділу Верхньодніпровського державного гірничо-металургійного комбінату б/н від 03.03.1983 та договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 5706 від 16.09.2011. У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та її донька [PERSON] . Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.07.2010 у справі № 2-729/10, батьки відповідача були позбавлені батьківських прав відносно нього та призначено його опікуном [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 13.10.2010 № 406 «Про встановлення малолітньому [PERSON] , [INFO] , статусу дитини, позбавленого батьківського піклування», було встановлено контроль за збереженням за ним житлової площі за адресою: [ADDRESS] , право користування якою належало відповідачу до його повноліття. В цьому ж рішенні було визначено місце проживання [PERSON] разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На момент реєстрації в спірній квартирі [PERSON] був малолітньою дитиною, не мав цивільної дієздатності для самостійного набуття чи здійснення житлових прав, його реєстрація відбулася виключно формально, з адміністративною метою - для оформлення документів дитині, а не з наміром проживання в квартирі. Відповідач не підтримував та не підтримує сімейних відносин з нею, не мав емоційного, побутового чи матеріального зв`язку, не відвідував за вказаний період жодного разу квартиру, не брав участі в жодних питаннях її утримання чи користування. З досягненням повноліття відповідач не набував законних підстав користування спірним житлом, оскільки не є наймачем, не укладав жодного договору, не входив до складу сім`ї наймача, не отримував дозволу чи ордера на проживання, його реєстрація мала лише формальний характер і не створювала для нього права користування квартирою. А тому, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 30.10.2025 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області - прийнято до розгляду. Вимоги за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~ виконавчий\~комітет Вільногірської\~міської ради\~Дніпропетровської області,\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~об`єднано в\~одне провадження\~з первісним\~позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, третя особа виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача за первісним та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , у повному обсязі підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених в первісному позові, а в зустрічному позові просив відмовити. Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , у повному обсязі підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а в зустрічному позові просив відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнала просила в їх задоволенні відмовити, позовні вимоги за зустрічним позовом просила задовольнити з підстав викладених в ньому. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Так,\~судом встановлено,\~що підтверджується\~письмовими матеріалами\~справи,\~що Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 13.10.2010 № 406 «Про встановлення малолітньому [PERSON] , [INFO] , статусу дитини, позбавленого батьківського піклування», було вирішено: надати малолітньому [PERSON] статус дитини позбавленої батьківського піклування, зберегти за ним право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] та визначити місцем його проживання разом з опікуном його бабусею по лінії батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до копії паспорту № [NUMBER] , [PERSON] [INFO] досяг віку повноліття (а.с.5). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.08.2007 по теперішній час (а.с.6), що підтверджується і відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28.07.2025 (а.с.36). [PERSON] є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору найму житлового приміщення в будинках житлово-комунального відділу Верхньодніпровського ГМК б/н від 03.03.1983 та договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 5706 від 16.09.2011 (а.с.34,35). 03.11.2011 [PERSON] зверталась до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про зняття неповнолітньої дитини з реєстрації за паспортним обліком, в задоволенні якого їй було відмовлено (а.с.37-38). З копії акту № 2172 від 28.09.2015 складеного депутатом Вільногірської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області Перекопським О.О. вбачається, що зі слів свідків, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 2008 року, участі в утриманні та оплаті житла не приймає (а.с.39). Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ч.ч.1, 6\~ст.81 ЦПК\~України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини, на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків, встановлених цим\~Кодексом.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до положень\~ст.1 Житлового Кодексу України\~та\~ст.47\~Конституції України кожен громадянин України має право на житло. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року закріплено право на повагу до житла, яке підпадає під захист згідно національного законодавства. Відповідно до\~ст.9 Житлового Кодексу України,\~ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація місця проживання дає законне право на вселення та проживання у житлі (що є складовою права користування житлом). Відповідно до\~ст.64 Житлового Кодексу України,\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Таким чином, навіть якщо член сім`ї не є стороною такого договору найму жилого приміщення, член сім`ї все одно за законом користується нарівні з наймачем усіма правами і несе усі обов`язки, що випливають з даного договору. Згідно зі\~ст.78 Житлового Кодексу України,\~якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-33530св18) сформулювала правові висновки, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Отже Велика Палата Верховного Суду вважає, що права членів сім`ї власника (наймача) житла, колишніх членів сім`ї наймача також підлягають захисту, і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, а й таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] \~набув повноліття\~ [INFO] .\~До цього\~часу,\~відповідно рішення\~виконавчого комітету\~Вільногірської міської\~ради було\~визначено місце\~його проживання\~разом з\~опікуном [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~однак цим\~же рішенням\~за ним\~зберігалося місце\~проживання в\~спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , де він був зареєстрований разом з матір`ю. Досягши віку повноліття він виявив бажання проживати в квартирі, право користування якою за ним збережено та в якій він зареєстрований, оскільки рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 03.11.2011 відмовлено з задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зняття неповнолітньої дитини з реєстрації за паспортним обліком. Твердження відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] про те, що [PERSON] не проживав в спірній квартирі з 2008 року та не ніс тягар її утримання, суд оцінює критично, так як [PERSON] був неповнолітнім та не мав в силу свого віку цивільної дієздатності та проживав за адресою свого опікуна. Що підтверджується і позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 07.07.2021 у справі № 554/3289/20 згідно якої «Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не е безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Крім того, право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина, може реалізувати його лише за досягнення певного віку». Таким чином, позивач за первісним позовом [PERSON] має законне право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Невизнання такого права відповідачем за первісним позовом, пасивна бездіяльність останньої щодо вселення онука у вказану квартиру, що знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, є формою чинення перешкод з боку [PERSON] та порушує право позивача за первісним позовом на житло, а тому первісний позов підлягає задоволенню. Встановивши, що відповідач за зустрічним позовом як член сім`ї позивача зареєстрований у спірній квартирі зі згоди позивача як наймача квартири та з урахуванням тих обставин, що позивачем не було доведено відсутність без поважних причин відповідача у спірній квартирі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем за первісним позовом і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1\~211,20 грн підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем за зустрічним позовом судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн слід, залишити за позивачем за зустрічним позовом.

Outcome: approved