Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою в якій, з урахуванням уточнення, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт перебування на утриманні [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , трьох малолітніх дітеи?: доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що 01 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис №58. Під час шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини відносини подружжя поступово почали погіршуватися. В результаті чого через різні погляди на життя та сім`ю сімейне життя сторін не склалося. У зв`язку з чим 01 жовтня 2020 року шлюб було офіційно розірвано на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова. Дитина залишилася мешкати разом із матір`ю, але [PERSON] продовжує вчиняти дії щодо утримання своєї дитини та сплачує аліменти на постійній основі. Крім цього, заявник вступив у фактичні шлюбні відносини з [PERSON] , яка має доньку неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Під час спільного мешкання з [PERSON] у заявника народився син - [PERSON] . Тривалий час заявник утримує трьох малолітніх дітеи?: доньку - [PERSON] ?вну, [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] ?вну, [INFO] . Встановлення юридичного факту необхідне для отримання пільг та посвідчення батька багатодітної сім`ї. Зі вказаною вище метою заявник звернувся особисто до виконавчого комітету Харківської міської ради, однак йому було відмовлено у наданні такого статусу та посвідчення з підстав відсутності письмових доказів утримання трьох дітей. Суд, вивчивши доводи заявника, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України. Однак визначений цією статтею перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Судом встановлено та підтверджується зібраними у справі доказами, що заявник має двох рідних дітей - доньку [PERSON] ?вну, [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких на теперішній час утримує, та утримує також малолітню доньку [PERSON] , з якою перебуває у шлюбних відносинах - [PERSON] , [INFO] . Вищевказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб з [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] та квитанціями про сплату аліментів; свідоцтвом про шлюб з [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] ?овича, довідкою про реєстрацію місця мешкання, актом про підтвердження спільного мешкання (у якому зазначено про те, що заявник доглядає та утримує [PERSON] та [PERSON] ), квитанціями про сплату аліментів; спільними фото. Частиною першою статті 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявником в ході судового розгляду, надано достатні підтвердження, що ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність підстав для задоволення позову та визнання вказаного правочину недійсним. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Outcome: approved