Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору, Служба у справах дітей Буринської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивує тим, що 13.02.2016 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, про що складено актовий запис №05. У шлюбі в них народилася дитина [PERSON] [INFO] . Спільне життя між ними не склалося у зв`язку з чим рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 08.03.2023 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з ним. Відповідачка не займається вихованням доньки, не цікавиться розвитком дитини, декілька років не приїжджає до доньки, не телефонує та повністю відсторонилася від її виховання. Починаючи з 2022 року відповідачка ухиляється від виконання нею батьківських обов`язків, а саме: вона не з`являється за місцем проживання доньки, не піклується про її здоров`я, не знає про її посягання, не відвідує навчальний заклад де навчається донька, не приймає участі в її духовному та фізичному розвитку. Він має можливість самостійно виховувати та утримувати доньку, піклується про неї, намагається забезпечити дитині якнайкращі умови життя та розвитку, дитина знаходиться на його повному матеріальному утриманні. Відповідачкою було складено та підписано заяву, якою нею було надано згоду на позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Він працевлаштований та отримує стабільний регулярний дохід, проте даний факт не звільняє відповідачку від обов`язку з утримання дитини. Відповідачка має фінансові можливості для надання матеріальної допомоги на утримання доньки, оскільки є здоровою працездатною жінкою, яка аліментів нікому не сплачує. На підставі викладеного, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на його користь, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 07.05.2025 року було відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 22.09.2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити з підставу, наведених у позовній заяві. Також пояснив, що проживав разом із відповідачкою та їх спільною дочкою [PERSON] в с. Марківці, Ніжинського району, Чернігівської області, а після припинення шлюбних відносин з відповідачкою дитина спочатку залишилась проживати разом з ним, а у вересні 2022 року він відвіз її проживати до своєї матері в м. Буринь, оскільки працював в м. Києві, однак постійно приїжджав до дитини. В кінці весни 2024 року він разом з донькою переїхав проживати в с. Поляна, Шепетівського району, Хмельницької області, де дитина пішла в школу, однак на даний час вони знову проживають в с. Марківці, Ніжинського району, Чернігівської області, оскільки він придбав там будинок. [PERSON] за весь цей час відвідала доньку лише в листопаді 2022 року та на день народження дитини [INFO] , після чого повністю припинила спілкування з дитиною, не приймає участь у її вихованні, не цікавиться її життям, навчанням та здоров`ям, а також не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідачка [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання жодного разу не з`явились, про причини неявки не повідомила та правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась. Від третьої\~особи Служби\~у справах\~дітей Буринської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника. За таких обставин, враховуючи, що позивач в судовому засіданні не заперечував проти ухвалення заочного рішення, судом у відповідності до положень ст.280 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Допитана в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що у вересні 2022 року її син [PERSON] після розлучення з дружиною привіз до неї в м. Буринь свою доньку [PERSON] , яка залишилась в неї проживати. Син працював в м. Києві, однак постійно приїжджав до своєї доньки в м. Буринь, проводив з нею час та займався її вихованням. Поки внучка в неї проживала її матір [PERSON] приїздила до дитини лише восени 2022 року та 07.03.2023 року на день народження дитини, після чого жодного разу не з`являлась та життям, навчанням та вихованням доньки не цікавилась. В кінці травня 2023 року син забрав внучку проживати до себе в Хмельницьку область, куди зі слів сина [PERSON] до дитини також жодного разу не приїжджала та до даного часу з нею не спілкується та не бере будь-якої участі в житті дитини. Аналогічні покази надав свідок [PERSON] , який вказав, що є братом позивача [PERSON] та проживає в м. Буринь разом з матір`ю [PERSON] . Також повідомив, що з вересня 2022 року по кінець травня 2024 року у них проживала дочка позивача [PERSON] , яку її матір [PERSON] за цей час провідувала лише два рази та більше з дитиною не спілкувалась. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається з актового запису про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с.9-10, 11). Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 08.02.2023 року шлюб, зареєстрований 13.02.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буринського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №05 між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14-17). Згідно Витягів з реєстру Буринської територіальної громади №2024/010527715 від 02.09.2024 та №2024/010961372 від 11.09.2024 [PERSON] , [INFO] з 05.02.2013 року та [PERSON] , [INFO] з 19.01.2024 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 13). Рішенням виконавчого комітету Буринської міської ради Сумської області №256 від 18.12.2023 Про визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.18). З характеристики ТОВ «Сільпо-Фуд» від 04.01.2025 р., вбачається, що [PERSON] працює завідувачем відділу випічки з 09.12.2019 р. За час роботи показав себе як працелюбний, відповідальний працівник. До виконання своїх службових обов`язків ставиться добросовісно, всі завдання виконує сумлінно і вчасно. Користується повагою в колективі. За час роботи на посаді порушень трудової дисципліни не мав. За характером спокійний, стриманий, відповідальний, з повагою ставиться до співробітників (а.с.20). Згідно довідки про доходи ТОВ «Сільпо-Фуд» №000086/СФ від 08.01.2025 [PERSON] працює в ТОВ «Сільпо-Фуд» з 17.11.2016, форма працевлаштування основна та займає посаду завідувача відділу, магазин №284_С м. Київ, вул. Драгоманова, 10, загальна сума доходу за період з 01.01.2024 року по 31.12.2025 року становить 528497,60 грн. (а.с.21). З довідок КНП «Буринська лікарня ім. проф. М.П. Новаченка» від 12.02.2025 виданих [PERSON] , [INFO] вбачається, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога КНП «Буринська лікарня» не перебуває (а.с.22, 23) Відповідно акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником Служби у справах дітей Судилківської сільської ради О. Федорчук 11.02.2025 року, проведено обстеження умов проживання [PERSON] , [ADDRESS] , за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 3 кімнат: кухня, 2 вітальні. Умови проживання задовільні. Санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає нормам. У діток є власні місце для сну та приготування уроків. Кімнати об лаштовані відповідними меблями та технікою. Діти забезпечені необхідним одягом та взуттям по сезону. Продукти харчування в достатній кількості. Обоє діток навчаються в Полянській гімназії. Батьки: [PERSON] та [PERSON] створили необхідні умови для проживання та розвитку малолітнім дітям, а саме [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Згідно характеристики Полянської гімназії №6 від 28.01.2025 р. [PERSON] навчається у І класі Полянської гімназії. У школі зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та вихована учениця. У класі проявляє доброзичливі та товариські стосунки серед однокласників. Дівчинка дуже гарно та виразно читає, дотримується правил каліграфічно-правильного письма, а також правил поведінки на уроці та під час перерв. Влада має високу мотивацію до навчання в школі, проявляє хороші здібності до усіх навчальних предметів. Бере активну участь у класних та позакласних виховних заходах. Школярка активно працює під час уроків, зібрана, може самостійно підготувати своє робоче місце, підготуватись до наступного уроку. Не забуває і про чергування у класі, прибирає в ігровому коточку. Учениці подобається виконувати доручення у класі. На перервах учениця організовує різні цікаві рухливі ігри і сама бере у них участь. Своїх однокласників вона схвалює чесність, доброзичливість, відвагу, людяність, порядність, щирість, доброту, милосердя (а.с.19). Відповідно до довідки про емоційний зв`язок та стосунки з дитиною КП «ЕНП Шепетівський центр ПМСД» від 10.03.2025 р. дитина [PERSON] , 07.03.2018, батько [PERSON] , мати [PERSON] .. Встановлено, що дитина має міцний емоційний зв`язок із батьком. У взаємодії з ним проявляє довіру, прихильність, шукає контакту та підтримки. Батько активно залучений до виховання дитини, забезпечує її фізичні, емоційні та психологічні потреби. У спілкуванні з ним дитина проявляє емоційну відкритість, ініціативність, спокій та впевненість. Взаємодія з матір`ю є обмеженою. Дитина не отримує достатньої уваги, турботи та емоційної підтримки з боку матері (хоча потребує цього). Висловлювання та поведінка дитини свідчать про відсутність глибокого емоційного зв`язку з матір`ю, що може впливати на її психологічний стан. Дитина проявляє емоційну стабільність у присутності батька, почувається впевнено та захищено. [PERSON] виконує всі необхідні батьківські функції, забезпечує дитині психологічний комфорт, стабільність та розвиток. Враховуючи міцний емоційний зв`язок між батьком і дитиною, рекомендовано врахувати цей фактор при розгляді питань щодо опіки (а.с.25). Згідно заяви [PERSON] , посвідченої 13.06.2024 року Петровою О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованої в реєстрі за №728, [PERSON] дала свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона протягом двох років не проживає з дитиною, не відвідує її, не беру участь у її вихованні. Та підтвердила, що усі ці роки дитина проживала з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні (а.с.26). Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У міжнародному та національному законодавстві (ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, ст.ст.51, 52 Конституції України, ст.ст.2-4, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року) закріплено принципи пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів. Відповідно до ст.8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 6 травня 2020 року у справі №753/2025/19, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.81 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З аналізу вказаних правових норм слідує, що при складенні письмового висновку щодо розв`язання спору саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок по збиранню відомостей, одержаних на підставі документів, які стосуються справи, та у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні. Органом опіки та піклування Буринської міської ради Сумської області складено висновок щодо розв`язання спору у даній справі, однак він не містить обґрунтувань щодо доцільності чи недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є близькими родичами позивача, повідомили обставини щодо виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків лише під час проживання разом з ними малолітньої дитини сторін, а після її переїзду обставини справи їм відомі лише зі слів самого позивача, що свідки не заперечували в судовому засіданні. Жодних інших належних та достатніх доказів того, що відповідачка протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні доньки, не спілкується з нею, не цікавиться її навчанням та здоров`ям, [PERSON] суду не надано. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Тому відмова матері від батьківських прав на дитину є нікчемною, оскільки відмовитися від батьківських прав особа добровільно не може. Заява [PERSON] , в якій вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, не може слугувати для суду підставою вважати, що вона умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, враховуючи постійну зміну позивачем місця проживання дитини. Крім того, відповідно до ч.2, 3 ст.155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є не право згідною, суперечить моральним засадам суспільства. Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 607/15704/22 суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. У постанові від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22 Верховний Суд зазначив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164\~СК України для позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] свідомо та тривало нехтує своїми батьківськими обов`язками, не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення її батьківських прав, в зв`язку з чим позов в частині позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). Таким чином, відповідачка [PERSON] , будучи матір`ю малолітньої [PERSON] , зобов`язана утримувати останню до досягнення нею повноліття, однак участі в її утриманні в повному обсязі не приймає. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачкою повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідачки аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення вимог позивача про стягнення аліментів та звільнення його відповідно до Закону від сплати судового збору, з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial