Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в листопаді 2015 року звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова Ірина Володимирівна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Харківській області, про визнання недійсними договорів дарування, в якому просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 6310137500:05:025:0002, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою Іриною Володимирівною 30.04.2015 року за реєстровим №704; визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 209,5 кв.м, житловою площею 139,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою Іриною Володимирівною 30.04.2015 року за реєстровим №701. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] укладено наступні правочини: договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 6310137500:05:025:0002, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою Іриною Володимирівною 30.04.2015 року за реєстровим №704; договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 209,5 кв.м, житловою площею 139,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою Іриною Володимирівною 30.04.2015 року за реєстровим №701. Позивач вважає зазначені договори дарування недійсними з наступних мотивів. 27.03.2007 року між позивачем та ТОВ «ТІМЕКС» укладено Генеральну угоду №6807N4 з лімітом заборгованості 2\~100 000,00 доларів США строком погашення 25.03.2010 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та іпотекодавцем [PERSON] укладено іпотечний договір №6807Z61, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І.В. 27.03.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №882, предметом іпотеки за яким є наступне нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами літ. «Л-1», житловою площею 139,8 кв.м, загальною площею 209,5 кв.м та надвірні будівлі: гараж літ. «М», огорожа №5-8, замощення «І», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка кадастровий номер 6310137500:05:025:0002, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Накладення заборони відчуження майна 27.03.2007 року зареєстровано тим же нотаріусом в реєстрі за №883. Іпотекодавцем [PERSON] в порушення умов Іпотечного договору, без згоди позивача, який є іпотекодержателем за цим договором, здійснено відчуження предмету іпотеки відповідачу [PERSON] на підставі мирової угоди, яка визнана ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.06.2009 року у справі №2-7186/09. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23.12.2009 року у справі №2-14445/2009 за відповідачем [PERSON] визнано право власності на предмет іпотеки за зміненою поштовою адресою: [ADDRESS] , і у зв`язку із рішенням виконкому Московського району м.Харкова від 08.12.2009 року. Беручи до уваги, що предмет іпотеки, у порушення умов п.п.1.8, 2.4.5 Іпотечного договору, відчужений іпотекодавцем [PERSON] без згоди іпотекодержателя АТ «Укрексімбанк» і таким чином набутий у власність відповідача [PERSON] , то остання набула статусу іпотекодавця і разом з цим всі його права та обов`язки за Іпотечним договором в обсязі і на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. На підставі зазначених фактів, рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.10.2015 року у справі №643/3872/14-ц задоволено позов АТ «Укрексімбанк» до відповідача [PERSON] про визнання права іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ). Отже, об`єкти нерухомості за оскаржуваними Договорами поруки є предметом іпотеки за Іпотечним договором. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] на підставі наведених вище фактів в силу ст.23 Закону України «Про іпотеку» набула статус іпотекодавця і разом з цим всі його обов`язки за Іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, отже, відчуження зазначених предметів іпотеки, які на момент укладання договорів дарування перебували в іпотеці, мало здійснюватись виключно за згодою іпотекодержателя АТ «Укрексімбанк». У березні 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання договору іпотеки недійсним; треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова Ірина Володимирівна, яку позивач уточнила та просить: визнати недійсним Іпотечний договір №6807Z61 від 27.03.2007 року, укладений між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченком І.В. 27.03.2007 року, реєстровий №882; визнати недійсною Генеральну угоду №6807Z4 від 27.03.2007 року, додаток №1 до Генеральної угоди від 27.03.2007 року за №6807Z4 «Перелік Кредитних договорів, укладених між Банком та Позичальником, які є такими що діятимуть у рамках цієї Генеральної угоди, Додаткову угоду №6807Z4-1 від 06.10.2008 року до Генеральної угоди, додаток №1 від 06.10.2008 року до Генеральної угоди від 27.03.2007 року за №6807Z4 «Перелік Кредитних договорів, укладених між Банком та Позичальником, які є такими що діятимуть у рамках цієї Генеральної угоди і додатками до цієї Генеральної угоди», укладені між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Тімекс». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ПАТ «Укрексімбанк» мотивує свої вимоги, зокрема, наявністю між ним та ТОВ «Тімекс» Генеральної угоди №6807N4 від 27.03.2007 року. Однак, як стало відомо, вказаної Генеральної угоди не існує. Це підтверджується висновком експерта №412 від 23.10.2016 року, наданого за результатами судової технічної експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №12012220470000719, в якому зазначено, що у наданих на дослідження документах, зокрема Генеральній угоді №6807N4 від 27.03.2007 року, укладеній між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Тімекс», всі зображення підписів та рукописних записів відтворені способом струминного друку, а не виконані пишущими приладами; зображення всіх відтисків печаток відтворені способом струминного друку, а не нанесені печатними формами. Сукупність обставин, встановлених експертами, свідчить про можливу підробку Генеральної угоди, додатків до неї та додаткових угод, які були підставою для визнання недійсним іпотечного договору. Таким чином, внаслідок відсутності належним чином укладених договорів на підтвердження договірних відносин між Банком та ТОВ «Тімекс», про що позивач за зустрічним позовом не знав в момент укладання спірних договорів іпотеки, наявні підстави для визнання договору іпотеки недійсним з підстав невідповідності даного договору вимогам закону, що було допущено в момент укладання спірного договору. Враховуючи, що недійсний договір не породжує правових наслідків та є недійсним з моменту його вчинення, зареєстроване обтяження нерухомого майна позивача за первісним позовом іпотекою та накладена заборона його відчуження підлягають скасуванню як такі, що виникли на підставі правочину, що не породжує правових наслідків та обмежують право власності позивача на нерухоме майно. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 18.11.2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29.02.2016 року вилучено з числа третіх осіб Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Харківській області. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 27.04.2016 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням господарського суду Харківської області від 22.02.2016 року. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.01.2017 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25.07.2018 року призначено у справі судово-технічну експертизу. Постановою Харківського апеляційного суду від 21.11.2018 року ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 25.07.2018 року скасовано. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 07.12.2018 року поновлено провадження у справі. Представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» надав до суду письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні вимог. Зазначив, що правомірність Кредитних договорів та чинність кредитних зобов`язань за такими договорами є обставинами, встановленими судовоми рішеннями. А саме: постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2010 року у справі №53/325-09 за позовом ТОВ «Тімекс» до АТ «Укрексімбанк», третя особа: [PERSON] про розірвання кредитних договорів, яка на цей час є чинною, що підтверджується ухвалою Вищого господарського суду України від 12.07.2011 року у цій справі, відмовлено в задоволенні позову; постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 року та рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/5972/15 за позовом ПФ «Яна» до АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Тімекс» про встановлення нікчемності кредитних договорів, яким повністю відмовлено в задоволенні позову; рішенням господарського суду Харківської області від 27.12.2016 року у справі №922/5972/15 та ТОВ «Тімекс» про встановлення нікчемності кредитних договорів. Відповідно до листа Харківської місцевої прокуратури №2 від 17.11.2016 року, прокуратурою винесено постанову щодо виділення із кримінального провадження №12012220470000719 матеріалів за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.387 КК України (розголошення даних оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування) для проведення досудового розслідування, що вказує на незаконність використання відомостей досудового розслідування та копій речових доказів даного кримінального провадження для подачі цього позову. На цей час відсутні будь-які чинні судові рішення, які б встановлювали не укладення, недійсність та/або нікчемність кредитних договорів та іпотечного договору. Таким чином, при правомірності та чинності кредитних договорів відсутні будь-які підстави для визнання недійсним іпотечного договору, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за такими кредитними договорами (т.2 а.с.3-4). Представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав до суду відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що надавши уточнення позовних вимог, позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсними договір іпотеки, Генеральну угоду з додатками, тобто договори, в яких [PERSON] не є стороною. Так, саме позивач в тексті власних уточнень вказує, що стороною Генеральної угоди є ТОВ «Тімекс». Позивач не може бути належним позивачем у справі про визнання недійсними договору іпотеки та Генеральної угоди, оскільки остання не була стороною при їх укладенні. Висновок експертизи, на яку посилається позивач, не надає відповіді на питання щодо належності підпису або неналежності підпису позивачу, а зазначає спосіб відтворення підписів. За таких обставин, посилаючись на висновок такої експертизи, позивач не надав доказів, що експертиза проводилась по оригінальним примірникам кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено дійсність договорів, які намагається оскаржити позивач за зустрічним позовом. Більш того, постановою Харківського апеляційного суду від 21.11.2018 року у справі №643/18590/15-ц додатково встановлено дійсність договору іпотеки та Генеральної угоди. Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 року та рішенням господарського суду Харківської області відмовлено у задоволенні позову ПФ «Яна» до АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Тімекс» про встановлення нікчемності кредитних договорів. Рішенням господарського суду Харківської області від 27.12.2016 року відмовлено в задоволенні позову ПФ «Яна» до АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Тімекс» про встановлення нікчемності кредитних договорів. Отже, дійсність Генеральної угоди вже неодноразово була предметом судового розгляду як в порядку цивільного, так і в порядку господарського судочинства. Судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлена дійсність Генеральної угоди №6807Z4 від 27.03.2007 року, укладеної між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Тімекс» (т.2 а.с.229-231). Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26.11.2019 року провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус ХНО Парфенкова Ірина Володимирівна, про визнання недійсними договорів дарування та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання договору іпотеки недійсним, треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова Ірина Володимирівна, - зупинено до розгляду цивільної справи №643/1831/19 за позовом [PERSON] до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», третя особа: ПН ХМНО Десятніченко І.В. про визнання правовідносин припиненими. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24.04.2023 року прийнято до провадження цивільну справу. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07.07.2023 року поновлено провадження у справі та вирішено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 16.08.2023 року витребувані докази від Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 13.09.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.05.2024 року змінено назву позивача за первісним позовом з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України». Ухвалою суду від 20.05.2024 року залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання договору іпотеки недійсним; треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова Ірина Володимирівна. Рішенням Октябрського\~районного суду\~м.Полтави\~від 29.05.2024\~року позов Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова Ірина Володимирівна, про визнання недійсними договорів дарування - залишено без задоволення (т.4 а.с.167-171). Постановою Полтавського апеляційного суду від 13.03.2025 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29.05.2024 року залишено без змін. Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2024 року скасовано. Цивільну справу за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання договору іпотеки недійсним; треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова Ірина Володимирівна,- повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 08.07.2025 року клопотання представника позивача адвоката Чехова Д.А. про направлення справи за підсудністю до Салтівського районного суду м.Харкова залишено без задоволення. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 08.07.2025 року зупинено провадження у справі № 643/18590/15-ц за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання договору іпотеки недійсним; треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова І.В.,- до вирішення Верховним Судом справи № 643/18590/15-ц за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова І.В. Постановою Верховного Суду від 06.10.2025 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29.05.2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13.03.2025 року залишено без змін (т.6 а.с.105-117). Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 27.10.2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.12.2025 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Чехова Д.А. про призначення експертизи та витребування доказів залишено без задоволення. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.12.2025 року клопотання представника третьої особи [PERSON] - адвоката Подус М.О. про направлення справи за підсудністю до Салтівського районного суду м.Харкова залишено без задоволення. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.12.2025 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Чехова Д.А. про призначення експертизи залишено без задоволення. Представник позивача [PERSON] адвокат Чехов Д.А. в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, просив вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що угода не укладалася, тому договори на її основі є недійсними. Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокат Гнатенко О.М. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог. Зазначила, що позивач не є стороною договору. Оригінал угоди досліджувався судами ще в 2016 році. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Подус М.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Зазначив, що в рамках інших судових проваджень не досліджувалось питання справжності Генеральної угоди, суди виходили з копій документів, не надавалась оцінка висновку експертизи 2016 року. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова І.В. в судове засідання повторно не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Суд вважає можливим, у відповідності до ст.223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність третьої особи. Заслухавши представників позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.03.2007 року між позивачем та ТОВ «Тімекс» укладено Генеральну угоду №6807N4 з лімітом заборгованості 2\~100 000,00 доларів США строком погашення 25.03.2010 року (т.1 а.с.15-25). Так, згідно матеріалів справи між АТ «Укрексімбанк» та позичальником ТОВ «Тімекс» (учасник [PERSON] 95% статутного капіталу на момент видачі кредиту та 100% статутного капіталу на цей час) укладено Генеральну угоду №6807N4 від 27.03.2007 року із лімітом кредитування 2\~100\~000,00 доларів США та Кредитний договір №6807К17 від 27.03.2007 року із лімітом кредитування 1\~500\~000,00 доларів США. Загальна сума грошових коштів, виданих позичальнику ТОВ «Тімекс» в рамках Генеральної угоди №6807N4 від 27.03.2007 року, складає 1\~282\~183,77 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Тімекс» за кредитним договором між позивачем та іпотекодавцем [PERSON] укладено іпотечний договір №6807Z61, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І.В. 27.03.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №882, предметом іпотеки за яким є наступне нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами літ. «Л-1», житловою площею 139,8 кв.м, загальною площею 209,5 кв.м та надвірні будівлі: гараж літ. «М», огорожа №5-8, замощення «І», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка кадастровий номер 6310137500:05:025:0002, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Накладення заборони відчуження майна 27.03.2007 року зареєстровано тим же нотаріусом в реєстрі за №883 (т.1 а.с.10-14). Іпотекодавцем [PERSON] здійснено відчуження предмету іпотеки відповідачу [PERSON] на підставі мирової угоди, яка визнана ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.06.2009 року у справі №2-7186/09 (т.1 а.с.26). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23.12.2009 року у справі №2-14445/2009 за відповідачем [PERSON] визнано право власності на предмет іпотеки за зміненою поштовою адресою: [ADDRESS] , і у зв`язку із рішенням виконкому Московського району м.Харкова від 08.12.2009 року (т.1 а.с.27). Також по справі постановлено додаткове рішення Московського районного суду м.Харкова від 02.09.2010 року та у резолютивній частині судового рішення від 23.12.2009 року після речення: «Визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] » зазначити: і на земельну ділянку, плошею 0,1 га, з кадастровим номером №6310137500:05:025:0002 (т.1 а.с.28). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.10.2015 року у справі №643/3872/14-ц за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тімекс» в особі керуючого санацією Немашкалова В.М. про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено позов. Визнано за ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» право іпотеки на житловий будинок з прибудовами літ. «Л-1», житловою площею 139,8 кв.м, загальною площею 209,5 кв.м, з надвірними будівлями: гараж літ. «М», огорожа №5-8, замощення «І», та земельну ділянку загальною площею 1,1000 га, кадастровий номер №6310137500:05:025:0002, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ), які є предметом іпотеки за іпотечним договором №6807Z61 від 27.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І.В. за реєстровим №882; звернуто стягнення на житловий будинок з прибудовами в літ. «Л-1», житловою площею 139,8 кв.м, загальною площею 209,5 кв.м, та надвірними будівлями:\~гараж літ. «М», огорожа №5-8, замощення «І» та земельну ділянку загальною площею 0.1000га, кадастровий номер №6310137500:05:025:0002, що знаходяться за адресою:\~: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ), які є предметом іпотеки за іпотечним договором №6807Z61 від 27.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І.В. за реєстровим №882, із застосуванням способу реалізації, передбаченого ст.ст.\~39,\~41 Закону України «Про іпотеку»\~шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченим\~Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього\~Закону\~за початковою ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на час проведення таких прилюдних торгів для задоволення кредиторських вимог АТ «Укрексімбанк», яке має вищий пріоритет щодо вказаного нерухомого майна у сумі 2 084 710,16 дол. США, що відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ станом на 24 березня 2014 року становить - 21 256 747,14грн. та 846,31грн. заборгованість за несплаченою комісією (т.1 а.с.29-33). Згідно матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] укладено наступні правочини: договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 6310137500:05:025:0002, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою Іриною Володимирівною 30.04.2015 року за реєстровим №704; договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 209,5 кв.м, житловою площею 139,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою Іриною Володимирівною 30.04.2015 року за реєстровим №701 (т.1 а.с.81-82, 106). Як вже\~було зазначено\~вище,\~рішенням Октябрського\~районного суду\~м.Полтави\~від 29.05.2024\~року позов Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова Ірина Володимирівна, про визнання недійсними договорів дарування - залишено без задоволення. Постановою Полтавського апеляційного суду від 13.03.2025 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29.05.2024 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 06.10.2025 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29.05.2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13.03.2025 року залишено без змін. Таким чином, судами встановлено, що відсутні правові підстави для визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, адже зазначені правочини є нікчемними, і визнання їх недійсними в судовому порядку не є належним способом захисту прав та інтересів. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, вказувала на те, що Генеральної угоди №6807N4 від 27.03.2007 року не існує, відсутні належним чином укладені договори на підтвердження договірних відносин між Банком та ТОВ «Тімекс», обмежується право власності позивача на нерухоме майно, тому наявні підстави для визнання договору іпотеки недійсним з підстав невідповідності даного договору вимогам закону. Відповідач наполягає на тому, що позов необгрунтований та безпідставний, зазначаючи, зокрема, що правомірність кредитних договорів та чинність кредитних зобов`язань за такими договорами є обставинами, встановленими судовими рішеннями. Суд вважає доводи сторони відповідача слушними, а позивача безпідставними, виходячи з наступного. Згідно з абзацом третім\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»,\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові від\~03 листопада 2021 року\~у справі\~№ 755/6927/18. Згідно з пунктом 1 частини другою\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203\~ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1ст.\~202\~ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Частиною 1 ст.\~203\~ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 203\~ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину. Тобто, правочин є недійсним, якщо він укладений із порушенням вимог закону. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Частинами першою, третьою\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору іпотеки позивач [PERSON] вказала на те, що Генеральна угода №6807N4 від 27.03.2007 року не відповідає вимогам закону щодо форми правочину, є недійсною в силу прямої вказівки закону тобто нікчемною. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої\~статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга\~статті 5 ЦПК України). Суд звертає увагу на те, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2010 року відмовлено у задоволенні позову TOB "Тімекс" до АТ "Укрексімбанк", третя особа [PERSON] про розірвання Кредитних договорів, серед яких й оскаржувана Генеральна угода. Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 року та рішенням господарського суду Харківської області відмовлено у задоволенні позову ПФ "Яна" до АТ "Укрексімбанк" та ТОВ "Тімекс" про встановлення нікчемності Кредитних договорів. Рішенням господарського суду Харківської області від 27.12.2016 року відмовлено в задоволенні позову ПФ "Яна" до АТ "Укрексімбанк" та ТОВ "Тімекс" про встановлення нікчемності Кредитних договорів. Отже, дійсність Генеральної угоди вже неодноразово було предметом судового розгляду як в порядку цивільного, так і в порядку господарського судочинства. Судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлена дійсність Генеральної угоди № 6807N4 від 27.03.2007 року, укладеної між ВАТ «Державний експортно - імпортний банк України» та ТОВ «Тімекс». Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Дія преюдиції припиняється, коли попереднє преюдиціальне рішення, зокрема судове, скасовано в установленому порядку. Отже, покликання сторони позивача на недійсність Генеральної угоди №6807N4 від 27.03.2007 року спростовується зазначеними рішеннями судів та не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи. Таким чином,\~ і\~посилання позивача\~на відсутність\~належним чином\~укладених договорів\~на підставі\~цієї Генеральної\~угоди є\~необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Враховуючи наведене, права, на відновленні яких наполягає позивач, не є порушеними і не підлягають судовому захисту. Посилання [PERSON] на висновок експерта №412 від 23.10.2016 року, наданого за результатами судової технічної експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №12012220470000719, який, на її думку, свідчить про «можливу підробку Генеральної угоди», суд вважає безпідставними, оскільки зазначена експертиза не надає відповіді на питання щодо належності підписів або неналежності підписів, а зазначає лише спосіб відтворення підписів, та жодним чином не підтверджує недійсність Генеральної угоди. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає обґрунтування позову надуманими, та не приймає до уваги позицію сторони позивача, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. Слід також\~зазначити,\~що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які позивач посилалась у позові не знайшли свого підтвердження наданими доказами, інших додаткових обставин, які б вказували на безумовну недійсність оспорюваного правочину, під час розгляду справи не встановлено, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed