Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

23 червня 2025 року на адресу Індустріального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що він з 06 березня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року (справа №2-н/202/17/2018 ) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, [PERSON] про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини задоволено, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає з [PERSON] з 12.01.2018 року. Вказав, що заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання двох доньок [PERSON] подала до суду при обставинах, що донька [PERSON] , [INFO] проживала з позивачем з 12.01.2018 року та умисно ввела суд в оману щодо фактичних обставин справи. Відповідачка [PERSON] 15.03.2018 року отримала виконавчий лист №\~2-н/202/17/2018 та передала на примусове виконання до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Турченко О.С. від 15.03.2018 року відкрито виконавче провадження №55992884 із примусового виконання вищевказаного судового наказу. Вказав, що з 12.01.2018 року і до цього часу донька [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, відповідачкою по справі, яка її матеріально забезпечує, позивач же проживає з старшою донькою [PERSON] , [INFO] , та матеріально її забезпечує, відповідно судовий наказ від 02.02.2018 року не відповідає обставинам, що склалися з 12.01.2018 р і по цей час. Вказав, що позивач звернувся до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі із заявою від 13.05.2025 року про закінчення виконавчого провадження, на яку державний виконавець повідомив про відсутність законних підстав для завершення виконавчого провадження, оскільки донькам не виповнилося 18 років, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив суд: припинити стягнення аліментів за судовим наказом від 02 лютого 2018 року з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.01.2018 року і до досягнення дітьми повноліття; звільнити його від сплати заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом № 2-н/202/17/2018 від 15.08.2018 року про стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 361\~855,98 грн. станом на 30.04.2025 року; судові витрати покласти на відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 червня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 24 червня 2025 року судом був направлений запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 24 липня 2025 року. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Слюсар Л.П. від 25 липня 2025 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. 08.10.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом. В якому вказала, що позовні вимоги не визнає. Зазначила, що позивач посилається як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати аліментів та заборгованості за аліментами, на те, що донька - [PERSON] проживає разом із батьком з 2018 року, що не відповідає дійсності. Так, позивач посилається на те, що донька [PERSON] проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Однак, не надав докази на підтвердження зазначеного. А, як вбачається із Акту про пожежу, домівка горіла у зв`язку із чим, була знищена дерев`яна покрівля із шиферним покриттям, що унеможливлює проживання, зокрема, дитини за вказаною адресою. Відповідач на підтвердження зазначеного надала фотокартки із зображенням пошкодженої будівлі, яка непридатна для проживання, та акт про пожежу. Звернула увагу суду на те, що відповідач, окрім іншого, вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту. Так, до 31.12.2020 року двоє дітей проживали разом із матір`ю, що встановлено рішенням суду, а після 31.12.2020 року із матір`ю проживала і наразі проживає молодша донька - [PERSON] , [INFO] , що є підставою для продовження стягнення аліментів із боржника та стягнення із останнього заборгованості. Позивач мав би звернутись до суду із заявою про зміну розміру аліментів та звернутись до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити. 21.10.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідачем не надано доказів того, що після розірвання шлюбу обидві доньки залишилися проживати разом із матір`ю. Так в рішенні суду від 20 вересня 2018 року, зазначено, що старша донька [PERSON] проживає разом з батьком, а молодша донька [PERSON] з матір`ю. Зазначив, що донька [PERSON] [INFO] проживає з позивачем з 12.01.2018 року і до цього часу. І судовим рішення від 20.09.2018 року і судовим наказом від 02.02.2018 року доказано той факт, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу 23 січня 2018 року і з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання двох доньок звернулася до суду 23.01.2018 року, обґрунтовуючи свою заяву підробленою довідкою з місця проживання та довідкою про склад сім`ї, в якій зазначено, що [PERSON] проживає з двома доньками. [PERSON] декілька разів в 2018 році намагалася забрати доньку [PERSON] силою і умисно наносила дитині тілесні ушкодження, що підтверджується Висновком судово-медичного експерта №2643 від 03.09.2018 року та Актом судово-медичного дослідження №676 від 06.03.2018. При тих обставинах, що донька [PERSON] з 12.01.2018 року проживає з позивачем, [PERSON] отримує 15.03.2018 року виконавчий лист №2-н/202/17/2018 і звертається до державної виконавчої служби з метою стягнення на її користь з позивача аліментів на утримання двох доньок. Постановою державного виконавця від 15.03.2018 було відкрито виконавче провадження №55992884 і таким чином створена заборгованість по аліментах станом на 30.04.2025 року у розмірі 361855,98 грн. Вказав,\~що буд. [ADDRESS] з\~18.12.2017\~року є\~його власністю.\~В цьому\~будинку і\~зареєстровані він\~та його\~дві доньки.\~Мати доньок\~ [PERSON] \~розуміючи,\~що при\~розірванні шлюбу\~і при\~визначені місця\~проживання дітей\~після розірвання\~шлюбу цей\~факт буде\~мати суттєве\~значення,\~оскільки в\~неї не\~було свого\~житла,\~організувала підпал\~покрівлі його будинку, коли він був у нічній зміні на роботі, а [PERSON] залишилася сама. Він вимушений був звернутися в поліцію із заявою про вчинення відповідачкою кримінального правопорушення. Позивач сам утримує доньку [PERSON] , відповідачка йому не допомагає, вона навіть не спілкується донькою з січня 2018 року. При таких обставинах вважає, що наявні підстави припинення стягнення з позивача аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 04 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд позов задовольнити з підстав наведених в позові. Вказав, що старша донька [PERSON] проживає з ним, а молодша [PERSON] з матір`ю. Оскільки він повністю утримує одну доньку, а відповідачка іншу, тому він звернувся з даним позовом до суду та вважає його належним способом захисту. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні не визнали позов та заперечували щодо його задоволення. Відповідач вказала, що старша донька [PERSON] з січня 2018 року проживає разом з батьком. Матеріальну допомогу на утримання старшої доньки вона не надавала. Зазначила, що на час постановлення наказу про стягнення аліментів не було рішення суду щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Представник відповідача вказала, що позивач не звертався до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів. Вважає, що позивачем вибрано не належний спосіб захисту. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона знайома з матір`ю позивача більше 15 років та була представником [PERSON] при розгляді цивільних справ. Вказала, що коли відповідачка [PERSON] спалила будинок позивача, то [PERSON] з дитиною стали проживати в квартирі її знайомої. Зазначила, що відповідачка ввела суд в оману щодо факту проживання доньки [PERSON] з нею. Так [PERSON] проживала та проживає з батьком. Між сторонами була домовленість, що одна дитина проживає з матір`ю, яка її утримує, а інша з батьком, який також її утримує. Відповідачка з дитинства не любить [PERSON] , вона її ображала, била, протягнула їх по асфальту, що з дитини злізла шкіра. Вказала, що батько дозволяє [PERSON] зустрічатися з дитиною. Опитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] вказала, що з січня 2018 року вона проживає з батьком. Вона боїться зустрічатися з мамою. Жодного разу мати їй не телефонувала та не цікавилася її життям. З молодшою сестрою вона спілкується. Суд заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON] , опитавши малолітню [PERSON] , з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 02\~лютого 2018 року Індустріальним районним судом м.\~Дніпропетровська було видано судовий наказ за справою № 202/348/18, провадження № 2-н/202/17/2018 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року у справі №202/346/18, провадження №2/202/914/2018 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований 06 березня 2009 року Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 109 розірвано. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2020 року у справі №202/2526/18, провадження №2/202/94/2020 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, [PERSON] про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м.\~Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини, в задоволенні первісного позову [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . 15.03.2018 року постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Турченко О.С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-н/202/17/2018 від 15.03.2018 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська. Згідно з Довідкою-розрахунком старшого державного виконавця Пащенко Ю.А. заборгованість по аліментам за виконавчим документом №2/-н/202/17/2018 від 15.03.2018 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) станом на 30.04.2025 року становить 361855,98 грн. Положеннями ст. 55 Конституції України, 16 Цивільного кодексу України, ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, встановлюють, що кожна особа має право в порядку, встановленому чинним законодавством України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ст.\~18\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.179\~СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, та лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181\~СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267\~-\~271\~СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст.\~192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.\~273\~СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.\~273\~СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Отже при розгляді справи №202/346/18, провадження №2/202/914/18 встановлено, що «позивач та відповідач проживають окремо. Старша донька [PERSON] проживає разом з батьком, а молодша донька [PERSON] з матір`ю та на теперішній час сторонами не досягнуто згоди з приводу місця проживання дітей», «позивач [PERSON] у відповіді на відзив відповідача в порядку ст.199 ЦПК України зазначила, що фактично до 11 січня 2018 року проживала разом з відповідачем в одній квартирі, однак подружніх стосунків не підтримувала». При розгляді справи №202/2526/18, провадження №2/202/944/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, [PERSON] про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м.\~Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини, встановлено, що у травні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини, встановлено «Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу діти певний час проживали з нею, однак починаючи з січня 2018 року відповідач забрав старшу доньку [PERSON] та повідомив, що дитина залишиться проживати з ним», «дитина [PERSON] разом з батьком на даний час проживає за адресою - [ADDRESS] . Після припинення спільного проживання сторін, молодша донька залишилась проживати з матір`ю». Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом безспірно встановлено, про що зазначали сторони, та допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , опитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з січня 2018 року проживає разом з батьком [PERSON] , та перебуває на повному його утриманні і на час постановлення судового наказу про стягнення аліментів 02 лютого 2018 року з матір`ю не мешкала, однак аліменти у примусовому порядку стягувалися із [PERSON] у виконавчому провадженні № 55992884 на користь матері, яка не приймала участі в утриманні доньки. Малолітня [PERSON] , [INFO] , весь період часу проживає з матір`ю та позивач [PERSON] з січня 2018 року не приймав участі в утриманні доньки та перебуває на повному утриманні відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до статті 197\~СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15.05.2006 суд, у випадках передбачених ст.\~197\~СК України може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів особи якій присуджено аліменти, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання особи з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 15.03.2018 року отримала виконавчий лист по справі № 2-н/202/17/2018 та звернулася до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із виконавчим листом і 15.03.2018 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-н/202/17/2018 від 15.03.2018 року, виданого Індустріальним районним судом м.\~Дніпропетровська. У виконавчому провадженні № 55992884 аліменти не сплачувалися та заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 30.04.2025 року становить 361855,98 грн. Відповідно до частини 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Верховний Суд у Постанові від 12.04.2022 року (справа № 381/1553/19-ц, провадження №\~61-9238св21) сформував правовий висновок щодо підстав для відмови у стягненні заборгованості з аліментів, у разі, якщо цьому сприяла бездіяльність державного виконавця. В судовому засіданні безспірно встановлено, що не з вини [PERSON] виникла заборгованість зі сплати аліментів за період з 23.01.2018 по 30.04.2025 року, так неповнолітня [PERSON] , [INFO] весь час проживала з батьком, та знаходилася на його повному утриманні, а малолітня [PERSON] , [INFO] , проживала з матір`ю та перебувала на повному її утриманні, отже кожен з батьків опікувався про одну дитину, що є рівноцінним, тому вимоги щодо звільнення [PERSON] від сплати заборгованості в розмірі 361855,98 грн. підлягають задоволенню. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо припинення стягнення аліментів та звільнення позивача від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей, оскільки вони є обґрунтованим та підтверджується належними доказами. Статтями 12,81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі статтею 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, враховуючи, що позивачем обрано належний спосіб захисту та надано належні та допустимі докази по справі, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить до переконання, що позов є законним та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України в порядку відшкодування судових витрат з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved