Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

07 серпня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Шевченко Ольга Сергіївна звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно за позивачем. Позовна заява мотивована тим, що позивачка [PERSON] є законним власником 4/6 частини автомобіля марки HONDA модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий, що належав її померлому чоловікові на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 1/6 частини автомобіля марки HONDA модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий, що належав померлому чоловікові на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. 1/6 частини автомобіля марки HONDA модель CR-V рік, випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий, що належав померлому чоловіку на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] , [INFO] донька позивача, від ії імені, як законний представник, позивач має право укласти договір купівлі продажу рухомого майна, на що отримано дозвіл на здійснення правочинів згідно рішення від 06.10.2021 № 805 виконавчого комітету ХМР. Припиняти частку доньки необхідності немає. На даний час автомобіль знаходиться у її користуванні, хоча розпоряджатись та вільно користуватись я не можу належним мені майном. Виділити в натурі належну їй частку майна неможливо, тому вважаю є всі підстави для припинення права спільної часткової власності та виплати компенсації за належну йому частку майна відповідачу. Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений у натурі між сторонами без втрати свого цільового призначення. Вартість транспортного засобу 441 034 (чотириста сорок одна тисяча тридцять чотири грн 00 коп.) згідно висновка про незалежну оцінку транспортного засобу. Позивачка просить припинити право спільної часткової власності на 1/6 частини автомобіля марки HONDA модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий [PERSON] у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації вартості автомобіля згідно його частки володіння в розмірі 73 505 грн 67 коп. Визнати право спільної часткової власності автомобіля марки HONDA модель CR-V рік випуску 2012 номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий за [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 16 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно за позивачем за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору задоволено частково. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: [PERSON] ( [ADDRESS] ); - нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза Інну Вадимівну (61146, м. Харків, вул. Валентинівська, 27-Г, тел. [NUMBER] , свідоцтво № 3534). В іншій частині відмовлено. Надіслано [PERSON] ( [ADDRESS] ); нотаріусу П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза Інні Вадимівні (61146, м. Харків, вул. Валентинівська, 27-Г, тел. [NUMBER] , свідоцтво № 3534) копію цієї ухвали разом із копією позовної заяви та доданих до неї документів. Закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] , нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза Інна Вадимівна, про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно за позивачем. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 13 грудня 2024 року до суду подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити повністю. Відзив мотивовано тим, що, рішення суду безпосередньо впливатиме на права та обов`язки [PERSON] , оскільки до матеріалів справи додано документи нотаріуса про визначення частки у праві власності на майно [PERSON] в розмірі 1/3, незважаючи на те, що Майно, відповідно до наданого Позивачем Свідоцтва про право власності, перебувало у спільній сумісній власності, яка не передбачає визначення часток. Рішення суду у поточній справі визначить права та обов`язки [PERSON] щодо майна без дотримання конституційних прав, в т.ч. прав дитини. Позивач має власні права на майно та власний процесуальний інтерес у справі. До участі у справі також не залучено нотаріуса. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Шевченко О.С. позовні вимоги підтримала з наведених у позовній заяві підстав, позовні вимоги просила задовольнити. При цьому зазначила, що процедуру, визначена ст. 365 ЦК України, дотримано не було, така сума попередньо на депозитний рахунок не вносилась. У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. На даний час відповідач не погоджується на припинення його права на частку у спільному майні. Категорично не згоден із визначеною вартістю частки у майні. Наголосив, що дата оцінки автомобіля: 28 червня 2023 року, дата складання звіту: 28 червня 2023 року. [PERSON] подала до суду заву , в якій просила проводити розгляд справи без її участі. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза І.В. подала заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори, у вирішенні питання покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2021 року, виданого нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза І.В., спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є: його дружина - [PERSON] , [INFO] , - в 1/3 частці спадкового майна; його малолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , - в 1/3 частці спадкового майна; його син - [PERSON] , [INFO] , - в 1/3 частці спадкового майна. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки HONDA модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий, що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна, що складається з вищевказаної частки автомобіля, видано [PERSON] (а.с. 10). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2021 року, виданого Нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза І.В., спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є: його дружина - [PERSON] , [INFO] , - в 1/3 частці спадкового майна; його малолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , - в 1/3 частці спадкового майна; його син - [PERSON] , [INFO] , - в 1/3 частці спадкового майна. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки HONDA модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий, що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна, що складається з вищевказаної частки автомобіля, видано [PERSON] (а.с. 8). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2021 року, виданого Нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лакіза І.В., спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є: його дружина - [PERSON] , [INFO] , - в 1/3 частці спадкового майна; його малолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , - в 1/3 частці спадкового майна; його син - [PERSON] , [INFO] , - в 1/3 частці спадкового майна. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки HONDA модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий, що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна, що складається з вищевказаної частки автомобіля, видано [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] , є донькою позивачки, [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції від 29 жовтня 2008 року (а.с. 13). Згідно висновку про незалежну оцінку транспортного засобу вартість транспортного засобу становить 441 034 (чотириста сорок одна тисяча тридцять чотири грн 00 коп.) (а.с. 17-41). Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 368 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу значених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення права на частку у спільному майні інших співвласників та отримання ними грошової компенсації вартості частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом (ч. 2 ст. 183 цього ЦК України). Згідно з ч. 2 ст.\~183\~ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Тобто, якщо втрачається цільове призначення речі, то вона є неподільною. Транспортний засіб у розумінні ч. 2 ст. 183 ЦК України є неподільною є річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, надання одному із співвласників у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності є неможливим. З змістом вищенаведеної норми така річ як автомобіль зберігається за одним з власників із наданням іншим грошової або іншої компенсації. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників,\~якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України). Аналіз положень ч. 1ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п. 1-3 ч. 1 цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Частиною 2 статті 365 ЦК України визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Наявність умови визначеної ч. 2 ст.\~365\~ЦК України покликаний створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення, оскільки на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Для уникнення правової невизначеності судам доцільно одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні задовольняти й вимогу про визнання права власності на таку частку за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки. Такий висновок зробила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, забезпечуючи єдність судової практики (постанова від 9 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21). Як зазначено, відповідно до приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, необхідними умовами є умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, а також попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Водночас, матеріали справи не містять та суду не надано жодних доказів внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду. Відповідач проти позовних вимог заперечує, на компенсацію не згоден, та, разом із цим, також не згоден із вартістю частки та заперечує отримання ним в якості компенсації вказаної суми. За таких обставин у даному спорі потребує застосуванню механізм забезпечення прав сторони, передбачений приписами ч. 2 ст. 365 ЦК України, а саме відповідача [PERSON] , право власності якого припиняється на неподільну річ, однак, процедуру не дотримано, зокрема, щодо попереднього внесення позивачкою вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а, відтак, позивачка свої зобов`язання з виплати компенсації за набуття права власності на неподільну річ фактично не виконала. У відповідності до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Для припинення права на частку у спільному майні суд має встановити будь- яку із обставин, передбачених п.1-3 частини 1 цієї статті, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції ВП ВС від 18.12.2018 р. у справі № 908/1754/17, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України. Тобто, чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідного співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як слідує із позиції ВП ВС від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20, судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача із відповідачем та вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (п. 22). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним та забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосудця та процесуальну економію. Вирішення спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме виплату одному із них компенсації іншим співвласникам і про гарантії їх отримання. Якщо одна із сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Разом із тим, з урахуванням позиції сторони відповідача, судом не встановлено, що припинення права власності шляхом виплати грошової компенсації жодним чином не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - відповідача по справі, оскільки спірний автомобіль є неподільним, а припинення права на частку із виплатою компенсації її вартості не спричинить істотної шкоди його інтересам. Крім того, суд виходить з того, що позивачка просить припинити право спільної часткової власності на 1/6 частини автомобіля марки HONDA модель CR-V, рік випуску 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий [PERSON] у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації вартості автомобіля згідно його частки володіння в розмірі 73 505 грн 67 коп. Водночас, позивачка [PERSON] просить визнати право спільної часткової власності на вказаний автомобіль за нею, [PERSON] , а також і за [PERSON] . Частиною першою,\~пунктами 2,\~4\~частини третьої\~статті 175\~ЦПК України\~передбачено,\~що у\~позовній заяві\~позивач викладає\~свої вимоги\~щодо предмета\~спору та\~їх обґрунтування.\~Позовна заява\~повинна містити,\~зокрема,\~повне найменування\~(для\~юридичних осіб)\~або ім`я\~(прізвище,\~ім`я та\~по батькові\~-\~для фізичних\~осіб)\~сторін та\~інших учасників\~справи,\~їх місцезнаходження\~(для\~юридичних осіб)\~або місце\~проживання чи\~перебування (для\~фізичних осіб),\~поштовий індекс,\~ідентифікаційний код\~юридичної особи\~в Єдиному\~державному реєстрі\~підприємств і\~організацій України\~(для\~юридичних осіб,\~зареєстрованих за\~законодавством України),\~а також\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~(для\~фізичних осіб)\~за його\~наявності або\~номер і\~серію паспорта\~для фізичних\~осіб -\~громадян України\~(якщо\~такі відомості\~позивачу відомі),\~відомі номери\~засобів зв`язку,\~офіційної електронної\~адреси та\~адреси електронної\~пошти; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. У статті\~48\~ЦПК України\~вказано,\~що сторонами\~в цивільному\~процесі є\~позивач і\~відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до\~статті 50\~ЦПК України\~позов може\~бути пред`явлений\~спільно кількома\~позивачами або\~до кількох\~відповідачів.\~Кожен із\~позивачів або\~відповідачів щодо\~другої сторони\~діє в\~цивільному процесі\~самостійно. Участь\~у справі\~кількох позивачів\~і (або)\~відповідачів (процесуальна\~співучасть)\~допускається,\~якщо: 1)\~предметом спору\~є спільні\~права чи\~обов`язки кількох\~позивачів або\~відповідачів; 2)\~права та\~обов`язки кількох\~позивачів чи\~відповідачів виникли\~з однієї\~підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та розгляду справи судом першої інстанції). Слід зазначити, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:\~суд прийняв\~судове рішення\~про права,\~свободи,\~інтереси та\~(або)\~обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19, зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків». Отже, у разі якщо судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Верховний Суд у постановах неодноразово наголошував, що під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. Суд враховує характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас, суд виходить із суб`єктного складу сторін. Так, єдиним позивачем у справі є лише [PERSON] . Однак, [PERSON] не визначена позивачкою у справі, [PERSON] , в її інтересах, як її законний представник, відповідних вимог також не пред`являла. При цьому, позивачка [PERSON] просить визнати право спільної часткової власності на вказаний автомобіль за нею, [PERSON] , а також і за [PERSON] , тобто просить вирішити питання про її права. Більше того, [PERSON] була залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за клопотанням представника відповідача. Наведене є суперечливим. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed