Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (надалі також - Позивач, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») 20.05.2025 звернулося до Володимирського міського суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, загальна сума якої становить 69 710 грн 95 коп. ОБГРУНТУВАННЯ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивач, як новий кредитор, обґрунтовує свої вимоги тим, що первісний кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (надалі також - ТОВ «МІЛОАН») уклав з Відповідачем два окремі договори фінансового кредиту. Перший, Договір № 3951860, було укладено 12.07.2021, а другий, Договір № 102449037 - 10.09.2021 Згідно з умовами цих договорів, Відповідач отримала грошові кошти у розмірі по 5000 грн за кожним договором та зобов`язалася повернути їх, сплатити проценти та комісію у встановлені строки. Позивач наголошує, що обидва кредитні договори були укладені в електронній формі відповідно до вимог статей 638, 641, 644 Цивільного кодексу України (ЦК України) та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктами 6.1. та 6.2. договорів, укладення відбулося в особистому кабінеті позичальника. Розміщення проекту договору було офертою ТОВ «МІЛОАН», а надання Відповідачем відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) відбулося шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором (алфавітно-цифрової послідовності), отриманого через SMS. Саме цей електронний підпис, як стверджує Позивач, підтвердив волю Відповідача на укладення правочину на визначених умовах, включаючи розмір кредиту, відсоткову ставку, строки та порядок повернення коштів. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, створюючи для сторін такі ж правові зобов`язання. Після акцепту кредитні кошти були перераховані на картковий рахунок Відповідача, що підтверджує належне виконання зобов`язань з боку кредитодавця. Проте, як встановлено, Відповідач не виконала свого основного зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів у повному обсязі та у визначені строки. Таким чином, Відповідач порушила вимоги статей 526 (належне виконання зобов`язання) та 1049 (обов`язок повернути позику у строк) ЦК України, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Позивач набув права вимоги до Відповідача на підставі договорів відступлення права вимоги, що не суперечить статті 512 ЦК України. Позивач обґрунтовує свій статус кредитора таким ланцюгом правонаступництва: 1.щодо Договору № 102449037: ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Договір № 17/12-2021-62 від 17.12.2021). Далі ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги Позивачу (ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») на підставі Договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2023. 2.щодо Договору № 3951860: ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Договір № 15/12-2021-22 від 15.12.2021). Далі ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги Позивачу на підставі Договору № 10-01/2023 від 10.01.2023. Згідно зі статтею 514 ЦК України, до Позивача перейшли права первісного кредитора в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Загальний розмір заборгованості, стягнення якої вимагає Позивач, становить 69 710 грн 95 коп. З них: за Договором № 102449037 заборгованість становить 39 625,00 грн (5000,00 грн - тіло кредиту; 34 125 грн - проценти; 500 грн - комісія). За Договором № 3951860 заборгованість становить 30 085, 95 грн (3645 грн - тіло кредиту; 25 440, 95 грн - проценти; 1000 грн - комісія). Позивач також просить суд стягнути з Відповідача понесені судові витрати у розмірі 18 422 грн 40 коп., що складаються із суми сплаченого судового збору (2422,40 грн) та витрат на професійну правничу допомогу (16 000 грн), посилаючись на статті 133 та 137 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України). Судовий збір був сплачений із застосуванням коефіцієнта 0,8 з огляду на подання позовної заяви в електронній формі через систему «Електронний суд». ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ І РІШЕННЯ СУДУ. Ухвалою суду від 27.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. За задоволеними клопотаннями представника Відповідача розгляд справи неодноразово відкладався. Відзив у справі Відповідач та її представник не подали, проте до суду 05.11.2025 від представника Відповідача надійшли письмові додаткові пояснення у справі, якими позов визнано частково. Скориставшись правом відповіді, 11.11.2025 представник Позивача надав суду свої додаткові пояснення, в яких наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ: (ЗА ПИСЬМОВИМИ ПОЯСНЕННЯМИ). Відповідач [PERSON] визнає заявлені позовні вимоги частково. Відповідач вважає, що Позивачем неправомірно здійснено нарахування, передбачені умовами кредитних договорів, поза межами узгоджених строків кредитування (30 днів), встановлених у договорах про надання споживчого кредиту, анкетах-заявах та графіках платежів. Відповідач посилається на правові позиції Великої Палати Верховного Суду (зокрема, постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13), згідно з якими право кредитодавця нараховувати договірні проценти та неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після закінчення строку договору, у разі наявності невиконаного грошового зобов`язання, права та інтереси кредитора забезпечені лише частиною другою статті 625 ЦК України (зростання зобов`язання як міра відповідальності). Відповідач вважає, що в даному випадку має місце неправомірна одностороння пролонгація договорів на строк 60 днів із нарахуванням процентів за підвищеною ставкою 5% за кожен день користування кредитом. На думку Відповідача, умови договорів, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми поза чітко вказаного строку кредитування, є нечіткими або двозначними. Посилаючись на постанови Верховного Суду та ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Відповідач наполягає, що такі положення повинні тлумачитися на користь споживача за принципом «contra preferentem», а саме: слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав (Позивача, як професіонала у відповідній сфері); стягнення має керуватись чітко обумовленими умовами (графіками платежів, анкетами-заявами). Дії Позивача суперечать основоположним принципам цивільного судочинства: справедливості, добросовісності та розумності. Також Відповідач заперечує щодо стягнення комісії за надання кредитів у сумі 1500 грн. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц), Відповідач зазначає, що надання кредиту є обов`язком банку, і така дія не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою зі сторони позичальника. Надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості не є самостійною послугою. Нарахування та стягнення комісії суперечить ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемним. Відповідач заперечує щодо заявленої вимоги про стягнення 16 000 грн витрат на правничу допомогу. На думку Відповідача, справа не є складною, має одну позовну вимогу та незначну ціну позову. Обсяг роботи, виконаної адвокатом (підготовка лише позовної заяви), не є значним. Вартість послуг явно завищена, не відповідає критеріям розумності та справедливості, а також не підтверджена належними доказами. На підставі викладеного, Відповідач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги частково. Стягнути заборгованість лише за: Договором №3951860 від 12.07.2021 в сумі 7750 грн (тіло кредиту 5000 грн + проценти за 30 днів 2250 грн); Договором № 102449037 від 10.09.2021 р. в сумі 5520 грн (тіло кредиту 3645 грн + проценти за 30 днів 1875 грн). У решті заявлених позовних вимог відмовити. Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо нарахування відсотків за Договором №3951860 від 12.07.2021 року та Договором №102449037 від 10.09.2021 року, Позивач зазначає, що згідно з пунктом 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позивач звертає увагу на пункт 4.2. Договору, відповідно до якого у разі прострочення Позичальником зобов`язань, Кредитодавець має право нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою п.1.6. Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, що встановлює інший розмір процентів. Позивач стверджує, що сторони погодили у договорах нарахування відсотків за користування кредитними коштами на весь період фактичного користування, в тому числі й у випадку прострочення виконання зобов`язання за ставкою, передбаченою п. 1.6. Договору, як міру відповідальності. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у справі № 444/9519/12), Позивач підтверджує, що кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником коштами як наслідок прострочення виконання зобов`язання, і такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу строку кредитування. Отже, нараховані відсотки після спливу строку кредитування підлягають стягненню на підставі п. 4.2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, що також узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Щодо пролонгації договору, Позивач зазначає, що умовами договорів (п. 2.3.1.2) передбачена автоматична пролонгація строку кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення раніше визначеного строку, що відбувається кожен раз при наявності непогашеної заборгованості. Таке продовження відбувається на стандартних (базових) умовах (за ставкою 5.00%), і Відповідач, підписавши договір, погодився на зазначені умови автопролонгації. Оскільки Відповідач не повернув кошти у встановлений строк, він зобов`язаний нести наслідки невиконання зобов`язання, передбачені п. 4.2. Договору та п. 2.3.1.2 Договору. Позивач також наголошує на наявності значної кількості судових рішень апеляційних судів (Миколаївського, Черкаського, Дніпровського) у типових справах з ідентичними умовами договору, які підтверджують правомірність нарахування відсотків за межами строку кредитування на підставі п. 4.2. Договору. Стосовно нарахування комісії за надання кредиту (1000 грн та 500 грн), Позивач стверджує, що ця комісія є складовою частиною загальної вартості кредиту, була відома та погоджена Відповідачем при укладенні договору (п. 1.5.1 Договору). Позивач зауважує, що мова йде про одноразову комісію, яка може бути платою за супутні послуги (обробка заявки, супровід кредитної справи, переказ коштів) та не суперечить законодавству, на відміну від щомісячних комісій за обслуговування, які часто визнаються нікчемними. Відповідач, укладаючи договір, реалізував своє право на свободу договору (статті 6, 627 ЦК України) та не надав доказів того, що ця комісія не є оплатою за послугу. Щодо зменшення витрат на правову допомогу в розмірі 16 000 грн, Позивач не погоджується із твердженням про завищення суми, оскільки розмір витрат підтверджений належними доказами - Договором про надання правничої допомоги, Заявкою та Витягом з Акту - відповідно до ст. 137 ЦПК України. Позивач вважає заявлену суму розумною та обґрунтованою з огляду на ринкові ціни та обсяг виконаної роботи, а обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на Відповідача. Позивач зазначає, що твердження Відповідача про «шаблонність» позовної заяви та відсутність необхідності збирання доказів є суб`єктивними та необґрунтованими. Таким чином, витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Позивач підсумовує, що розрахунок заборгованості є вірним, а нарахування відсотків та комісій відповідає умовам укладених договорів і нормам чинного законодавства. Відповідач не звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язання відповідно до ст. 525, 526, 625 ЦК України, і тому Позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає задоволенню в повному обсязі. (У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ). Представник позивача Морозова В.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, визначених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Окремо звернула увагу суду на помилковість розрахунків представника відповідача та епізодичні сплати відповідачем частини заборгованості за договором № 3951860, що також обумовлювало пролонгіацію його дії з ініціативи відповідача (не автоматичну, яка окремо передбачена договором). Представник відповідача адвокат Лесик С.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у письмових поясненнях. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ЗА ДОКАЗАМИ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ. Судом встановлено, що 12.07.2021 та 10.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) в електронній формі були укладені два ідентичні за своєю суттю Договори про споживчий кредит (№3951860 та №102449037 відповідно). Предметом обох Договорів було надання Позичальнику фінансового кредиту в сумі 5000 грн на строк 30 днів. Кінцевою датою повернення кредиту та плати за користування, згідно з п. 1.4, для першого Договору встановлено 11.08.2021, а для другого - 10.10.2021. У структурі загальних витрат Позичальника за кредитом (п. 1.5) окремо виділено Комісію за надання кредиту (п. 1.5.1), яка нараховується одноразово. Для Договору №3951860 ця комісія складає 1000 грн. (20.00% від суми кредиту) , а для Договору № 102449037 - 500 грн. (10.00% від суми кредиту). Проценти за користування кредитом протягом первісного строку кредитування (п. 1.5.2) нараховуються за ставкою 1.50 відсотка на день для Договору №3951860 та 1.25 відсотка на день для Договору №102449037. Обидва договори встановлюють Стандартну (базову) процентну ставку (п. 1.6) за користування кредитом, яка в обох випадках становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Пункт 2.2.3 пояснює, що оскільки процентна ставка, визначена у п. 1.5.2 (1.50% або 1.25%), є нижчою за Стандартну (базову) ставку (п. 1.6), вона є фактично знижкою, наданою Позичальнику на первісний строк кредитування. Договори передбачають два механізми пролонгації строку кредитування (п. 2.3), зокрема, пролонгацію на пільгових умовах з ініціативи позичальника (п.2.3.1.1) та на стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.2). За першим механізмом, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, для чого згідно п.6.10.1.2 Правил надання фінансових кредитів має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, після чого нарахування процентів відбувається за ставкою, передбаченою п.1.5.2 (1,50% або 1, 25% в залежності від умов кожного із двох договорів) на строк від 3 до 15 днів. За пролонгацію на строк 15 днів розмір комісії складає 10% від залишку кредиту. Згідно з другим механізмом, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх попередніх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись коштами, при цьому загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах не може перевищувати 60 днів. У випадку пролонгації на стандартних (базових) умовах проценти за користування кредитом нараховуються за Стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору (5.00%). Важливо, що п. 2.3.2 визначає продовження користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування (п. 2.3.1.2) як відкладальну обставину згідно зі ст. 212 ЦК України, після настання якої умови кредитного договору, зокрема строк кредитування (п. 1.3) та термін повернення (п. 1.4), змінюються пропорційно строку пролонгації. Розділ 2.4.2 встановлює, що у випадку, якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим та передбачає настання наслідків, обумовлених Розділом 4. Хоча п. 2.2.3 зазначає, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій), п. 4.2 Договорів встановлює окрему міру відповідальності: у разі прострочення зобов`язань Кредитодавець має право, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій), нарахувати проценти за Стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 Договору (5.00%), але вже в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому договір прямо вказує, що така умова встановлює «інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України». Кредитодавець має право застосовувати цей вид відповідальності разом з іншими або самостійно, на свій розсуд (п. 4.3). Таким чином, договори чітко розмежовують проценти за користування кредитом (нараховуються до спливу строку кредитування, включаючи пролонгацію) та проценти як міру відповідальності, що нараховуються після спливу строку кредитування на підставі ст. 625 ЦК України, причому обидва види процентів прив`язані до Стандартної (базової) ставки 5.00 відсотків на день, не рахуючи первісного строку кредитування (30 днів), в який нараховуються проценти за ставками, визначеними у п. 1.5.2 договорів: 1.50 % на день для Договору №3951860 та 1.25 % на день для Договору №102449037. Анкети-заяви на отримання кредиту від Позичальника, які є невід`ємною частиною Договорів, містять персональні та фінансові дані [PERSON] , її адресу реєстрації/проживання, відомості про соціальний статус. У цих Анкетах-заявах Відповідач підтвердила ознайомлення та згоду з усіма умовами та правилами надання фінансових кредитів Товариством, а також надала необхідні згоди, зокрема на фінансовий моніторинг та перевірку в Бюро кредитних історій. Таким чином, Анкети-заяви фіксують індивідуальні відомості про позичальника та її волевиявлення щодо прийняття умов кредитування. Графіки платежів до обох Договорів є документами, які відображають структуру та строки погашення заборгованості за первісним 30-денним строком кредитування. Вони фіксують загальну суму кредиту, суму процентів за початковий термін (30 днів) та кінцеву дату повернення, що відповідає п. 1.4 Договорів, виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення договорів, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у відповідному договорі та графіку, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в лату платежу. У свою чергу, п. 2.4.1 Договорів передбачає, що у разі продовження строку кредитування чи настання іншої відкладальної обставини, Кредитодавець уповноважується оновити графік платежів, який розміщується в особистому кабінеті Позичальника. До кожного із Договорів також додано Паспорти споживчого кредиту. Ці документи є стандартизованою формою, яка відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» містять ключові умови кредиту в стислому, зрозумілому форматі. Зокрема, Паспорт кредиту містить інформацію про суму кредиту, строк, тип процентної ставки (фіксована), розмір реальної річної процентної ставки, загальні витрати за кредитом (з урахуванням комісії та процентів) та загальну суму до повернення, а також застереження щодо наслідків прострочення. Наявність та підписання цього Паспорту підтверджує належне інформування Позичальника про повну вартість кредиту та фінансове навантаження, що настає після його отримання. Крім цього, паспорти споживчого кредиту містять п.5 «Додаткова інформація», за яким позичальник може продовжити строк кредитування за двома варіантами: 1.з ініціативи позичальника - на пільгових умовах за ставкою 1, 25 % відповідно до п.2.3.1.1 Договору, сплативши в т.ч. комісію за управління та обслуговування кредиту в наступних розмірах: 3% від залишку кредиту для продовження користування кредитом протягом 3 днів; 5% від залишку кредиту для продовження користування кредитом протягом 7 днів; 10% від залишку кредиту для продовження користування кредитом протягом 15 днів. 2.автоматична пролонгація на стандартних (базових) умовах відповідно до п.2.3.1.2 договору, щоразу на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але не більше 60 днів. Невід`ємною частиною договорів між сторонами є Правила надання фінансових кредитів (послуг) Товариством «МІЛОАН». Ці Правила, на які містяться посилання в основних пунктах Договору (наприклад, п. 2.3.1.1 щодо пролонгації на пільгових умовах), є публічним документом, який деталізує загальні умови кредитування, порядок взаємодії сторін, права та обов`язки, а також встановлює процедури видачі, обслуговування, пролонгації та стягнення кредитної заборгованості. Ці Правила, прийняті Позичальником шляхом укладення Договору, є нормативною основою для всіх дій Кредитодавця, включаючи застосування ставки 5.00% після настання прострочення. Договори укладено та підписано сторонами в електронній формі, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема Відповідачем договір № 3951860 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором U70414, який Відповідач отримала 12.07.2021 на номер телефону [NUMBER] , а договір № 102449037 Відповідач підписала в аналогічний спосіб 10.09.2021 цифровим ідентифікатором S86488, що підтверджено у справі довідками про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН». Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено факт здійснення 12.07.2021 о 17:53 год грошового переказу згідно договору № 3951860 на картку Відповідача [NUMBER] в сумі 5000 грн, - ID платежу 1703675207. Такою ж квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено факт здійснення грошового переказу 10.09.2021 о 22:58 год згідно договору № 102449037 на ту ж картку Відповідача [NUMBER] в сумі 5000 грн, - ID платежу 1760347555. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3951860 зробленого ТОВ «МІЛОАН», станом на 24.11.2021 заборгованість Відповідача становила 17146, 20 грн. та складалась з заборгованості за тілом кредиту в сумі 3645 грн., заборгованості по процентам в сумі 12501, 20 грн, заборгованості по комісії в сумі 1000 грн. При цьому 12.07.2021 нараховано комісію за оформлення кредиту у розмірі 1000 грн, а проценти з 12.07.2021 по 11.08.2021 (30 днів строку кредитування) нараховувалися за ставкою 1,50 %, що становило 75 грн. від 5000 грн. 11.08.2021 [PERSON] сплатила 1975 грн, яка була розподілена як: 975 грн.- сплата процентів по кредиту; 500 грн. сплата комісії за пролонгацію; 500 грн. - сплата тіла кредиту. Відповідно з 12.08.2021 до 26.08.2021 (15 днів пролонгації на пільгових умовах) нарахування процентів продовжилось за ставкою 1,5 % від залишку кредиту 4500 грн., що становило 67,50 грн. З 27.08.2021 по 02.09.2021 нарахування процентної ставки здійснювалось на підставі п.п.1.6 та 2.3.1.2 за автоматичною пролонгацією у зв`язку із продовженням користування кредитом за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% в день від залишку кредиту 4500 грн., що становило 225 грн. 02.09.2021 [PERSON] сплатила 2358 грн, які були розподілені як: 1458 грн.- сплата процентів по кредиту; 450 грн. сплата комісії за пролонгацію; 450 грн. - сплата тіла кредиту. Відповідно з 03.09.2021 до 17.09.2021 (15 днів пролонгації на пільгових умовах) нарахування процентів продовжилось за ставкою 1,5 % від залишку кредиту 4050 грн., що становило 60,75 грн. 17.09.2021 [PERSON] востаннє сплатила 2204 грн заборгованості, які були розподілені як: 1294 грн.- сплата процентів по кредиту; 405 грн. сплата комісії за пролонгацію; 405 грн. - сплата тіла кредиту. З 18.09.2021 по 02.10.2021 нарахування процентної ставки здійснювалось на підставі п.п.1.5.2 та 2.3.1.1 Договору за пролонгацією на пільгових умовах за ставкою 1,5 % від залишку кредиту 3645 грн., що становило 54,68 грн. З 03.10.2024 по 24.11.2024 (протягом 58 днів) ТОВ «МІЛОАН» нарахувало проценти згідно п.п.1.6 та 2.3.1.2 за автоматичною пролонгацією у зв`язку із продовженням користування кредитом за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% в день від залишку кредиту 3645 грн., що становило 182, 25 грн., що відповідає умовам договору № 3951860. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 102449037 зробленого ТОВ «МІЛОАН», станом на 09.12.2021 заборгованість Відповідача становить 22375 грн. та складалась з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн., заборгованості по процентам в сумі 16875 грн, заборгованості по комісії в сумі 500 грн. При цьому 10.09.2021 нараховано комісію за оформлення кредиту у розмірі 500 грн, а проценти з 10.09.2021 по 10.10.2021 (30 днів строку кредитування) нараховувалися за ставкою 1,25 %, що становило 62, 50 грн. від 5000 грн. З 11.10.2021 по 09.12.2021 (60 днів) нарахування процентної ставки здійснювалось на підставі п.п.1.6 та 2.3.1.2 за автоматичною пролонгацією у зв`язку із продовженням користування кредитом за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% в день від залишку кредиту 5000 грн., що становило 250 грн., що відповідає умовам договору № 102449037. 15.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 15/12-2021-22. 17.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 17/12-2021-62. За умовами даних договорів, первісний кредитор ТОВ «МІЛОАН» відступив за плату право грошової вимоги в частині сум заборгованості, що визначені у Реєстрах Боржників, а фактор - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийняв це право грошової вимоги та став новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками (п.2.1-2.3 Договорів факторингу). Факт виконання договору факторингу підтверджено у справі підписаними сторонами: актами прийому-передачі реєстрів боржників за договором факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 року та № 17/12-2021-62 від 17.12.2021, реєстрами боржників до даних договорів договору факторингу, платіжними дорученнями про оплату за договорами факторингу. Згідно п.2714реєстру боржників до договору факторингу№ 15/12-2021-22 від 15.12.2021 року заборгованість [PERSON] , ІПН [NUMBER] , за договором № 3951860, складає 3645 гривень тіла кредиту, 1000 гривень комісії та 12501, 2 гривень нарахованих процентів, а всього 17146,20 гривень. Згідно п.881реєстру боржників до договору факторингу№ 17/12-2021-62 від 17.12.2021 року заборгованість [PERSON] , ІПН [NUMBER] , за договором № 102449037, складає 5000 гривень тіла кредиту, 500 гривень комісії та 16875 гривень нарахованих процентів, а всього 22 375 гривень. Згідно наданого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] за договором № 3951860, вона складає 3645 гривень тіла кредиту, 1000 гривень комісії, 12501, 2 гривень нарахованих процентів за користування кредитом, та 12 939, 75 гривень процентів нарахованих в період з 15.12.2021 до 23.02.2022 за ставкою 5% на підставі п.4.2 кредитного договору (проценти за прострочення виконання позичальником свого зобов`язання). Згідно наданого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] за договором № 102449037, вона складає 5000 гривень тіла кредиту, 500 гривень комісії, 16875 гривень нарахованих процентів за користування кредитом, та 17250 гривень процентів нарахованих в період з 17.12.2021 до 23.02.2022 за ставкою 5% на підставі п.4.2 кредитного договору (проценти за прострочення виконання позичальником свого зобов`язання). 10.01.2023 та 10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладені договір факторингу № 10/01/2023 та № 10/03/2023/01 відповідно, за умовами яких, первісний кредитор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступив Позивачу право грошової вимоги до боржників, зазначених в додатках до цих договорів. Факт виконання договорів факторингу підтверджено у справі підписаними сторонами: актами прийому-передачі реєстрів боржників за договорами факторингу № 10/01/2023 та № 10/03/2023/01, реєстрами боржників до даних договорів договору факторингу. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. За такого, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13.07.2022 в справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в тому числі в судовому порядку). За такого, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати позичальником комісії за надання та обслуговування кредиту, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Пунктом 18 Прикінцевих та gерехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28.03.2018. Відповідно до розрахунків ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення за кредитними договорами №№ 3951860 та 102449037 вбачається, що первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» було здійснено надання відповідачу кредиту, нараховано комісію за оформлення кредиту та здійснено нарахування процентів у строки визначені договорами: -за договором № 3951860 з 12.07.2021 по 11.08.2021 (30 днів строку кредитування) за ставкою 1,50 %; з 12.08.2021 до 26.08.2021 (15 днів пролонгації на пільгових умовах) за тією ж ставкою 1,50 % від залишку кредиту; з 27.08.2021 по 02.09.2021 на підставі п.п.1.6 та 2.3.1.2 за автоматичною пролонгацією у зв`язку із продовженням користування кредитом за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% в день від залишку кредиту 4500 грн.; з 03.09.2021 до 17.09.2021 (15 днів пролонгації на пільгових умовах) за ставкою 1,50 % від залишку кредиту 4050 грн.; з 18.09.2021 по 02.10.2021 на підставі п.п.1.5.2 та 2.3.1.1 Договору за пролонгацією на пільгових умовах за ставкою 1,50 % від залишку кредиту 3645 грн.; з 03.10.2024 по 24.11.2024 (протягом 58 днів) згідно п.п.1.6 та 2.3.1.2 за автоматичною пролонгацією у зв`язку із продовженням користування кредитом за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% в день від залишку кредиту 3645 грн. -за договором № 102449037 з 10.09.2021 по 10.10.2021 (30 днів строку кредитування) нараховувалися за ставкою 1,25 %; з 11.10.2021 по 09.12.2021 (60 днів) нарахування процентної ставки здійснювалось на підставі п.п.1.6 та 2.3.1.2 за автоматичною пролонгацією у зв`язку із продовженням користування кредитом за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% в день від залишку кредиту 5000 грн.. Дані розрахунки заборгованості по загальній сумі боргу та її складових відповідає заборгованості, що зазначена у реєстрах боржників до договорів факторингу, укладених між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Як зазначено вище та встановлено судом, п. 1.3 та 1.4 кредитних договорів визначено строк кредитування 30 днів. Відповідно до п.п.2.3.1.1 та 2.3.1.2 договорів сторони погодили, що позичальник може збільшити строк кредитування (пролонгацію). Розрахунками ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в порядку ч.2 ст.625 ЦК України донараховано поза межами строку кредитування: -за договором № 3951860 - 12 939, 75 гривень процентів за період з 15.12.2021 до 23.02.2022 за ставкою 5% на підставі п.4.2 кредитного договору (проценти за прострочення виконання позичальником свого зобов`язання). -за договором № 102449037, - 17250 гривень процентів нарахованих в період з 17.12.2021 до 23.02.2022 за ставкою 5% на підставі п.4.2 кредитного договору (проценти за прострочення виконання позичальником свого зобов`язання). Суд, здійснивши правову оцінку спірних нарахувань, ґрунтується на розмежуванні двох функціонально різних видів процентів, передбачених Цивільним кодексом України: процентів за користування кредитом (як плати за користування коштами за ст. 1048 ЦК України) та процентів як міри відповідальності (санкції за прострочення за ст. 625 ЦК України). Встановлено, що нарахування 12 501,20 грн та 16 875 грн як планових процентів за користування кредитом є правомірним, оскільки відбувалося протягом первісного строку та періодів пільгової та автоматичної пролонгації на стандартних умовах (5,00% на день), що були чітко передбачені та акцептовані Відповідачем при укладенні Договорів (п. 1.6, п. 2.3.1.2). Таким чином, ці суми є договірною платою за фактичне користування коштами. Щодо нарахування 12 939,75 грн та 17 250 грн, що визначені Позивачем як проценти за прострочення виконання зобов`язання (п. 4.2 Договорів), суд констатує, що ці суми застосовані як міра відповідальності після спливу узгодженого строку кредитування, що узгоджується з охоронними правовідносинами, передбаченими частиною другою статті 625 ЦК України. Оскільки договір (п. 4.2) прямо встановлює ставку 5,00% на день як «інший розмір процентів» у розумінні ст. 625 ЦК України, суд визнає, що сторони скористалися правом договірного визначення розміру відповідальності за прострочення. Беручи до уваги, що нарахування обох видів спірних процентів, які вимагає Позивач, припадає на період до 24.02.2022,, правові обмеження, встановлені Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо списання санкцій у період воєнного стану, на ці нарахування не поширюються. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості, наданий Позивачем (ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»), у частині нарахування процентів повністю відповідає умовам Договорів та чинним нормам Цивільного кодексу України, оскільки Відповідач не звільняється від обов`язку сплатити договірну плату за користування коштами та встановлену Договором відповідальність за прострочення, що виникло до початку дії воєнного стану. Доводи Відповідача щодо неправомірності нарахувань є необґрунтованими та підлягають відхиленню. Суд вважає безпідставним застосування Відповідачем принципу contra proferentem («проти того, хто пропонує»), закріпленого у частині 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким двозначні або нечіткі умови договору повинні тлумачитися на користь споживача. Судом достеменно встановлено, що умови Договорів щодо нарахування як планових процентів, так і процентів як міри відповідальності є чіткими, однозначними та детально розмежованими у тексті самого Договору (п.п.1.5-1.6, п. 4.2). Крім того, ці ключові умови щодо ставки, загальної вартості кредиту та наслідків прострочення були багаторазово відображені у Паспортах споживчого кредиту та анкетах-заявах, які є невід`ємними частинами правочинів. З огляду на те, що Відповідач добровільно акцептувала договори в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора, вона підтвердила свою обізнаність та згоду з усіма умовами, включаючи механізми пролонгації та підвищену відповідальність. Отже, оскільки нечіткість або двозначність у спірних положеннях Договору відсутня, суд відхиляє аргумент Відповідача про необхідність тлумачення цих умов на її користь. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: approved