Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У жовтні 2025 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 58627,75 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідачі внаслідок неповної та несвоєчасної оплати отриманих послуг мають заборгованість за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) за період з 01.11.2025 до 30.09.2023 у розмірі 54465,91 грн, за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 до 30.09.2023 у розмірі 470,40 грн, за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.09.2023 у розмірі 272, 64 грн, за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 до 30.09.2023 у розмірі 582,30 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням оплати вартості житлово-комунальних послуг позивачем нараховано 2039,19 грн інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 797,31 грн. Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Відповідачі відзиву на позовну заяву не подали, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача та відповідач [PERSON] просили справу розглянути за їх відсутністю. Відповідачка просила застосувати наслідки пропуску позовної давності щодо позовних вимог за період з листопада 2015 року по квітень 2017 року, та здійснити перерахунок заборгованості за періоди з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, з листопада 2018 року по квітень 2019 року, з листопада 2019 року по квітень 2020 року, з листопада 2020 року по квітень 2021 року, з жовтня 2021 року по лютий 2022 року, з листопада 2022 року по квітень 2023 року, позовні вимоги за якою визнала у сумі 41527,18 грн. Відповідач [PERSON] причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Враховуючи положення ст. 128, 131, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідкою про склад сім`ї) від 13.10.2025 року № 2ddfd54f-cbbe-40f2-b1d2-f05514d6c6fb. Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість відповідачів за період з 01.11.2015 до 30.09.2023 за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води становить 54465,91 грн. Відповідно до відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговуання по послузі з постачання теплової енергії, по послузі з постачання гарячої води, складеною за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 до 30.09.2023 складає 470,40 грн; за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 до 30.09.2023 складає 272,64 грн. Згідно з відомістю про нарахування та оплату за обслуговування ВБС теплопостачання та обслуговування ВБС постачання гарячої води, складеною за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ,, заборгованість за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 до 30.09.2023 складає 582,30 грн. З розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з березня 2019 року по листопад 2021 року, складеного за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ,, вбачається, що інфляційні втрати за вказаний період становлять 2039,19 грн, три проценти річних від простроченої суми за вказаний період становлять 797,31 грн. Відповідно до п. 15 Публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, а також відповідно до п. 34 Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, в яких виконавцем вказано КП «Харківські теплові мережі», споживач повинен оплачувати відповідні послуги щомісячно. За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 вищевказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими та достовірними доказами довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що за адресою за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2017 до 30.09.2023 відповідачам були надані житлово-комунальні послуги, вартість яких не в повному обсязі сплачена відповідачами, що зумовило виникнення в останніх заборгованості за житлово-комунальні послуги. Водночас, суд не може погодитися з розміром заборгованості відповідачів з огляду на таке. Позивачем на підтвердження вартості наданих послуг, оплату за які нараховано відповідачам, надано Відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу (далі-Відомість), складеною за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої заборгованість відповідачів за період з 01.11.2015 до 30.09.2023 за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води становить 54465,91 грн. Згідно із змістом даної Відомості, зокрема графи № 3 та № 7 розділу відомості «Послуга з постачання теплової енергії», за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , позивачам здійснювалося нарахування за надання послуг з постачання теплової енергії на суму, що відображена у графі № 3 «Нарахування» відомості. Сума нарахування в подальшому відображена у графі № 7 «До сплати за місяць». Відповідно до розділу Відомості «Послуга з постачання гарячої води», зокрема у графі №10 «Нарахування» відображалося нарахування вартості послуг з постачання гарячої води, яка в подальшому, відповідно до графи № 11 «Перерахунок» відображалася з від`ємним значенням суми, та не відображалося у графі № 14 «До сплати за місяць» за періоди з листопада 2015 року по серпень 2018 року, з грудня 2018 року по травень 2018 року, з січня 2022 року по вересень 2023 року. Вказані обставини свідчать про те, що послуга з постачання гарячої води відповідачам не надавалася. Разом з тим, за період з лютого 2021 року по грудень 2021 року відповідно до графи № 10 «Нарахування» розділу «Послуга з постачання гарячої води», зазначено про нарахування відповідачам вартості послуг за лютий 2021 року - 559,32 грн., за березень 2021 року - 559,32 грн, за квітень 2021 року 559,32 грн, за травень 2021 року 559,32 грн, за квітень 2021 року 24,05 грн., за серпень 2021 року- 317,57 грн, за вересень 2019 року- 518,44 грн., за жовтень 2021 року- 543,22 грн., за листопад 2021 року 559,32 грн., за грудень 2021 року- 559,32 грн., на загальну суму 4759,20 грн за період з лютого 2021 року по грудень 2021 року. В подальшому нараховані відповідно до розділу Відомості «Послуга з постачання гарячої води» суми не відображались у графі № 14 «До сплати за місяць» за дані послуги, а були безпідставно зараховані позивачем до суми у графі № 7 Відомості «До сплати за місяць» розділу «Послуга з постачання теплової енергії». Виходячи з наведеного, на підставі даних Відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно нарахована оплата послуг за постачання гарячої води відповідачам за період з лютого 2021 року по грудень 2021 року (відображена у графі № 10 «Нарахування»), яка в подальшому відображена у графі № 7 «До сплати за місяць», що призвело до штучного збільшення нарахованої суми за послуги з постачання теплової енергії на суму 4759,20 грн. Таким чином, вартість послуги з постачання теплової енергії за період 01.11.2015 до 30.09.2023 підлягає зменшення на вказану суму, тобто з 54465,31 грн до 46335,99 грн (54465,31-4759,20=46335,99). КП «Харківські теплові мережі» надавало відповідачам зазначені послуги з постачання теплової енергії, обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині наявності заборгованості за послуги з постачання теплової енергії без урахування заборгованості щодо сплати гарячої води визнала, що свідчить про визнання нею вказаних обставин. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що порушення відповідачами свого зобов`язання зі сплати фактично спожитих житлово-комунальних послуг, невиконання ними цього обов`язку на час розгляду справи є підставою для судового захисту цивільних прав та законних інтересів КП «Харківські теплові мережі» шляхом стягнення за житлово-комунальні послуги. Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог за період з листопада 2015 року по квітень 2017 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та закінчився 30 червня 2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, зупиняються на строк дії такого стану. Отже, строк позовної давності щодо вимог КП «Харківські теплові мережі» слід обраховувати з квітня 2017 року, оскільки з огляду на введення карантинних обмежень, а потім воєнного стану, з 12 березня 2020 року строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину, а з 24 лютого 2024 року строк позовної давності зупинено на період дії воєнного стану. Враховуючи приписи статей 256, 257 ЦК України, встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, строк позовної давності позивачем не пропущено щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії період з квітня 2017 року до 30 вересня 2023 року. Таким чином, оскільки щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії період з 01.01.2015 до 31.03.2017 на суму 8130,82 грн позивачем пропущено строк позовної давності, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині. Крім того, суд відмовляє за необґрунтованістю у задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.09.2023 у розмірі 272, 64 грн, оскільки такі послуги відповідачам не надавались. Щодо решти позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 до 30.09.2023 у розмірі 41573,89 грн, за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 до 30.09.2023 у розмірі 470,40 грн, за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 до 30.09.2023 у розмірі 582,30 грн, позивачем строк позовної давності щодо них не пропущено, у зв`язку з чим суд стягує з відповідачів на користь позивача заборгованість у вказаному розмірі. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг вартість цих послуг підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 2039,19 грн та 797,31 грн - 3% річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позовні вимоги\~задоволено частково,\~а саме\~на 77,548754642\~%.\~Позивач поніс\~судові витрати\~зі сплати\~судового збору\~у розмірі\~2422,40\~грн,\~отже судовий\~збір підлягає\~стягненню пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~а саме\~у розмірі\~1878,54\~грн,\~тобто по\~939,27\~грн з\~кожного відповідача. Водночас, оскільки відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, тому суд на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 % судового збору, який підлягав стягненню з неї, тобто 469,64 грн, тоді як решту судового збору (469,64 грн) повертає позивачу з державного бюджету.

Outcome: partial