Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свій позов тим, що між нею та відповідачем був укладений договір позики коштів, який був оформлений у вигляді нотаріально посвідченої заяви від 02 грудня 2008 року. Згідно заяви, [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 2000 доларів США та зобов`язався повернути кошти до 02 грудня 2009 року. Відповідач свої зобов`язання, передбачені заявою - розпискою не виконав і навіть не почав виконувати. Звернення до відповідача з вимогами про повернення боргу не дали жодних результатів і [PERSON] борг не повернув. Позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача борг за розпискою в сумі 2000 доларів США, що еквівалентно на момент звернення до суду 83120 гривень та три відсотки річних від суми боргу в розмірі 38756,69 гривень. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пославшись на обставини, якими позивач обґрунтовує свій позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення про виклик до суду. Крім того відповідач обізнаний про наявність судового спору, оскільки знайомився з матеріалами справи, що підтверджується його розпискою наявною в матеріалах справи. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 02 грудня 2008 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у сумі 2000 доларів США, з умовою повернення коштів до 02 грудня 2009 року, на підтвердження чого складено письмову заяву(розписку) посвідчену нотаріально(а.с.8). Із розрахунку трьох відсотків річних вбачається, що з грудня 2009 року по червень 2025 року із суми боргу в розмірі 2000 доларів США обраховано 3 % річних на суму 38756,69гривень(а.с.9). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики з дотриманням вимог щодо його форми. Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved