Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.07.2025 року звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя (т.1, а.с.1). Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований 17.07.2005 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. В період зареєстрованого шлюбу у сторін по справі народилось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2013 року стягнуто зі [PERSON] та користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбу, позивач та відповідач придбали 3-хкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 103,3 м2, житловою площею 57,2 м2 за ціною 878 050 грн. станом на 2014 рік, а на момент подачі даного позову до суду орієнтовна її вартість 4 545 200 грн.; однокімнатну квартиру (об`єкт незавершеного будівництва) [ADDRESS] , загальною площею 46,87 м2 за ціною 1 031 140 грн. станом на 2021 рік, а станом на день подачі позову до суду її вартість становить 2 062 280 грн.; автомобіль марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] , який за середньою ціною аналогічних транспортних засобів коштує 200 000 грн. та автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , 2019 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] , який також за середньою ціною аналогічних транспортних засобів коштує 600 000 грн. Квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти позивача [PERSON] , які не були спільним сумісним майном подружжя. В той час позивач перебувала у декретній відпустці і не мала власного заробітку, а відповідач працював, отримуючи заробітну плату в розмірі 1 000 грн. щомісяця, родина спільних заощаджень не мала. Позивач на праві власності успадкувала квартиру [ADDRESS] , яка нею була продана 11.03.2014 року за 570 000 грн., а вказані кошти були вкладені на придбання квартири [ADDRESS] . Крім того, оскільки даних коштів не вистачало для придбання даної квартири, тому батько позивачки [PERSON] . [PERSON] продав в м. Славута, Хмельницької області земельну ділянку та будинок і передав гроші [PERSON] для придбання вказаної трьохкімнатної квартири. Крім того, грошовими коштами допоміг позивачу і її рідний брат [PERSON] , надавши зі своїх заощаджень 200 000 грн. Тому саме договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 13.03.2014 року був укладений між [PERSON] , як довірителем, а не [PERSON] , і ПрАТ „Фінансова компанія Княгиня Ярославна", як управителем, на фінансування будівництва спірної квартири. За таких обставин за [PERSON] необхідно визнати право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку поділу майно подружжя. Квартира [ADDRESS] , як об`єкт незавершеного будівництва, була придбана сторонами по справі за спільні кошти сім`ї в період зареєстрованого шлюбу. Тому просить за позивачкою визнати право власності на 1/2 частину даної квартири в порядку поділу майна подружжя. Також в період шлюбу сторонами було придбано два автомобілі марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] та марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] . Практично позивач в користуванні має автомобіль „SKODA", а відповідач фактично користується транспортним засобом „NISSAN". За таких обставин просить визнати за позивачкою право власності саме на автомобіль марки „SKODA", модель „FABIA", а за відповідачем - на автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] в порядку поділу майна подружжя і стягнути з відповідача на користь позивача 200 000 грн. грошової компенсації за різницю вартості двох автомобілів, які позивач приймає як середню вартість продажної ціни аналогічних автомобілів, взятих зі сайтів продажу транспортних засобів (т.1, а.с.1-10). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 року 21.07.2025 року о 14:20:57 вказані матеріали позовної заяви були розподілені судді Колеснику О.М. (т.1, а.с.121-122). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 22.07.2025 року було відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 15.09.2025 року на 10-40 годин (т.1, а.с.124-125). 11.08.2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов від відповідача [PERSON] відзив з додатками на позовну заяву (т.1, а.с.134-221). За змістом вказаного відзиву відповідач просить відмовити у задоволенні позову, обгрунтовуючи свою позицію тим, що дійсно в період зареєстрованого шлюбу сторони придбали наступне майно: 3-хкімнатну квартиру [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру (об`єкт незавершеного будівництва) [ADDRESS] ; автомобіль марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] та автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , 2019 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] . При цьому квартиру [ADDRESS] сторони придбали за спільні кошти подружжя, які були їхнім збереженням, а оформлення договору на позивача було їх спільним вибором і повною довірою з боку відповідача. Реєстрація права власності на дану квартиру за позивачкою не спростовує презумпцію належності її до спільної сумісної власності подружжя. Ніякі інші особи чи кошти, що належали сторонам на праві особистої приватної власності, участі в купівлі даної квартири не приймали. Крім того, 13.11.2020 року відповідач [PERSON] був звільнений з військової служби Національної Гвардії України з посади начальника служби планування та контролю службово-бойвої діяльності відділу планування службово-бойвої діяльності та бойової готовності оперативного управління штабу. Після звільнення відповідача Головним управлінням Національної Гвардії України було здійснено виплату одноразової вихідної допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 405 100 грн., які були в повному обсязі внесені за оплату договору щодо придбання майнових прав на квартиру (об`єкт незавершеного будівництва) [ADDRESS] . Дані кошти мають персоніфікований характер, тому не підлягають поділу як спільне сумісне майно подружжя, а є особистою приватною власністю відповідача. За таких обставин розподіл майнових прав на дану квартиру з виділенням 1/2 частини позивачу, є незаконним. Щодо розподілу автомобілів марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] та марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , то відповідач згоден на виділення у власність позивачу [PERSON] транспортного засобу марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] , а йому - автомобіля марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , оскільки вони користуються ними окремо один від одного. Однак відповідач, погоджуючись з вартістю автомобіля Шкода в розмірі 200 000 грн. на час розгляду даної справи, не погоджується з оцінкою вартості автомобіля марки „NISSAN", модель „ROGUE" в розмірі 600 000 грн., яка грунтується на пропозиційній вартості продажу аналогічних автомобілів, розміщених на інтернет-ресурсі AUTO.RIO. , оскільки цей транспортний засіб був завезений на територію України з США у пошкодженому стані після ДТП. Також і на території України він потрапляв у ДТП, що безумовно впливає на його ринкову вартість. Висновок щодо дійсної ринкової вартості даного автомобіля на день розгляду даної справи, який буде складений ПП „Авто-Експерт", буде наданий суду пізніше. Того ж дня, 11.08.2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла від відповідача [PERSON] зустрічна позовна заява з додатками до позивача [PERSON] про поділ майна подружжя (т.2, а.с.1-148). В даній зустрічній позовній заяві [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати право на 3/4 частини майнових прав на однокімнатну квартиру (об`єкт незавершеного будівництва) [ADDRESS] ; визнати право власності за [PERSON] на автомобіль марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] , а за [PERSON] - право власності на автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , 2019 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] в порядку поділу майна подружжя, а також стягнути з позивача за зустрічним позовом [PERSON] на користь відповідача за зустрічним позовом [PERSON] 163 405 грн. грошової компенсації в розмірі різниці вартості між обома розділеними автомобілями в порядку поділу майна подружжя. Дані вимоги обгрунтовані описаними вище обставинам, викладеними у відзиві на позовну заяву. Крім того, до матеріалів зустрічної позовної заяви додано висновок про незалежну оцінку КТЗ, яким є легковий автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , складений 29.07.2025 року суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством „Авто-Експерт", за змістом якого ринкова вартість КТЗ, яким є легковий автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , станом на 25.07.2025 року становить 526 810 грн. Тому грошова компенсація з розрахунку виділених автомобілів і частки кожного із подружжя дорівнює саме 163 405 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2025 року у підготовчому судовому засіданні було об`єднано в одне провадження первісний і зустрічний позови (т.2, а.с.165-166). 29.09.2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла від відповідача [PERSON] уточнена зустрічна позовна заява (т.2, а.с.170-186), яка була приєднана до матеріалів цивільної справи. 2.10.2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов від позивача [PERSON] відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона заперечує підставам зустрічного позову [PERSON] і наполягає на підставах первісного позову (т.2, а.с.187-197). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.10.2025 року підготовче провадження було закрите, а розгляд справи по суті був призначений в судове засідання на 27.11.2025 року на 14-00 годин (т.2, а.с.201-202). В судовому засідання позивач за первісним позовом і вона ж відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали, просили їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, надавши суду пояснення аналогічні змісту первісної позовної заяви та відзиву на зустрічну позовну заяву. Відповідач за первісним позовом і він же позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні змісту відзиву на первісну позовну заяву та зустрічної позовної заяви, додавши, що згідно висновку про незалежну оцінку КТЗ, яким є легковий автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , складений 29.07.2025 року суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством „Авто-Експерт", ринкова вартість КТЗ, яким є легковий автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , станом на 25.07.2025 року становить 526 810 грн. Тому грошова компенсація з розрахунку виділених автомобілів і частки кожного із подружжя дорівнює саме 163 405 грн. Також просили стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] всі судові витрати та вартість складеного висновку в розмірі 3 500 грн. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позовів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За приписами ч.2, 4, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як встановлено в судовому засіданні, сторони [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований 17.07.2005 року відділом реєстрації цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області (т.1, а.с.13). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с.14-16). Згідно запису на штампі суду рішення набрало законної сили 9.01.2023 року (т.1, а.с.16). В період зареєстрованого шлюбу у сторін по справі народилось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.17) та донька - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.18). За приписами ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2013 року стягнуто зі [PERSON] та користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (т.1, а.с.19-20). Відповідно до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 13.03.2014 року [PERSON] як довіритель та Приватне акціонерне товариство „Фінансова компанія „Княгиня Ярославна" як управитель уклали між собою договір №3-165/03/2010 про участь у Фонді фінансування будівництва, за змістом якого [PERSON] зобов`язалась передати фіксовану грошову суму управителю, а управитель, в свою чергу, отримати вказані кошти від інвестора, зарахувати грошові кошти на рахунок ФФБ, використати кошти ФФБ на інвестування будівництва квартири [ADDRESS] , а після здачі будинку в експлуатацію передати інвестору необхідні документи для реєстрації за нею права власності на об`єкт інвестування (т.1, а.с.37-48; т.2, а.с.17-28). За п.1.7 договору планова вартість об`єкта інвестування становить 878 050 грн. За договором уступки майнових прав на нерухомість №3-165/03/2010 від 13.03.2014 року управитель ПрАТ „Фінансова компанія „Княгиня Ярославна" уступає майнові права довірителю [PERSON] на набуття у власність об`єкту інвестування - квартири [ADDRESS] (т.1, а.с.49-51; т.2, а.с.29-31). За змістом довідки ПрАТ „Фінансова компанія „Княгиня Ярославна" №382 від 13.03.2014 року довіритель [PERSON] оплатила суму 878 050 грн. за квартиру [ADDRESS] в повному обсязі (т.1, а.с.53; т.2, а.с.32). Як роз`яснює Постанова Верховного Суду від 3.10.2018 року у справі №755/1525/15-ц (провадження №61-24518св18) за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічні висновки зазначені і в Постановах Верховного Суду від 24.05.2023 року у справі №278/2482/21, провадження №61-12736св22; від 16.01.2023 року у справі №754/3132/16-ц, провадження №61-5956св22. Як передбачає ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначає п.п.1, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. 10.04.2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві Степановій Н.А. було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, за яким вона є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 103,3 м2, житловою площею 57,2 м2 (т.1, а.с.55; т.2, а.с.33). На підставі даного свідоцтва 4.04.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Заіко І.В. було зареєстровано право власності за [PERSON] на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності:5308188, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с.54; т.2, а.с.34). Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами по справі, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, за їх спільні грошові кошти, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Суд не може покласти в основу рішення пояснення позивача за первісним позовом [PERSON] та її представника, а також надані з цього приводу докази, про те, що квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти позивача [PERSON] , які не були спільним сумісним майном подружжя, так як в той час позивач перебувала у декретній відпустці і не мала власного заробітку, а відповідач працював, отримуючи заробітну плату в розмірі 1 000 грн. щомісяця, а їх родина спільних заощаджень не мала, тому [PERSON] , маючи на праві спадкування у своїй власності квартиру [ADDRESS] , продала її 11.03.2014 року за 570 000 грн., а вказані кошти внесла за придбання квартири [ADDRESS] , крім того, оскільки даних коштів не вистачало для придбання даної квартири, тому батько позивачки [PERSON] . [PERSON] продав в м. Славута, Хмельницької області земельну ділянку та будинок і передав гроші [PERSON] для придбання вказаної трьохкімнатної квартири, а також грошовими коштами допоміг позивачу і її рідний брат [PERSON] , надавши зі своїх заощаджень 200 000 грн., оскільки [PERSON] та її представник не надали суду доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що саме отримані грошові кошти від проданої успадкованої квартири позивачки, а також надані кошти її батьком і рідним братом були внесені нею для придбання спірної квартири: таких даних не містить ані договір №3-165/03/2010 про участь у Фонді фінансування будівництва від 13.03.2014 року, ні договір уступки майнових прав на нерухомість №3-165/03/2010 від 13.03.2014 року, ні довідка ПрАТ „Фінансова компанія „Княгиня Ярославна" №382 від 13.03.2014 року про те, що довіритель [PERSON] оплатила суму 878 050 грн. за квартиру [ADDRESS] в повному обсязі, ні будь-які платіжні документи (платіжні доручення, платіжні інструкції, квитанції, прихідні касові ордери, тощо). Ствердження [PERSON] та [PERSON] , що містяться у нотаріально посвідчених заявах від 30.06.2025 року (т.1, а.с.117-118), про те, що вони надавали свої власні кошти позивачу [PERSON] для придбання спірної трьохкімнатної квартири, суд також не може покласти в основу рішення, оскільки дані покази не підтверджені будь-якими іншими доказами, що саме надані грошові кошти були передані позивачкою за первісним позовом або іншою особою за її дорученням управителю ПрАТ „Фінансова компанія „Княгиня Ярославна" для придбання квартири [ADDRESS] . Пояснення [PERSON] про те, що договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 13.03.2014 року був укладений саме між нею особисто, як довірителем, а не [PERSON] , і ПрАТ „Фінансова компанія Княгиня Ярославна", як управителем, на фінансування будівництва спірної квартири є доказом внесення грошових коштів, які не належали сім`ї, а їй особисто, суд також не приймає до уваги, оскільки згідно ч.2 та ч.4, ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він (вона) діє за згодою другого з подружжя; договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За змістом ч.1-4, ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин суд приходить до висновку про поділ квартири [ADDRESS] між подружжям, між сторонами по справі шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири за кожним із них в порядку поділу майна подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, задовольнивши таким чином зустрічний позов і частково задовольнивши первісний позов. В Постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року у справі №359/3859/17, (провадження № 61-437св20) зазначено, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц (провадження № 61-32375св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18). 3.08.2021 року між ТОВ „ДБК", іменованого як „Продавець", в особі Генерального директора ТОВ „Управління залучення інвестицій", та [PERSON] , іменованого як „Покупець", був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №6/1-71, за яким продавець продає, а покупець придбає майнові права на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,87 м2. За змістом п.1.4 даного договору продавець зобов`язаний передати покупцю майнові права на квартиру в повному обсязі після повної сплати їх вартості, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення акту приймання-передачі майнових прав (т.1, а.с.56-58; т.2, а.с.50-53). За змістом довідки ТОВ „Управління залучення інвестицій" від 29.09.2021 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу майнових прав №6/1-71 від 3.08.2021 року сплатив за майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] 1 100 938 грн. 23 коп., що становить 100% вартості майнових прав (т.2, а.с.61). Сплата позивачем за зустрічним позовом зазначеної суми підтверджується і ксерокопіями квитанцій та платіжних інструкцій, наданих ним при зверненні до суду з зустрічним позовом (т.2, а.с.62-82). Ствердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що однокімнатна квартира (об`єкт незавершеного будівництва) [ADDRESS] була придбана частково за грошові кошти, які належали йому особисто і не належали сім`ї, тому при розподілі даного об`єкта незавершеного будівництва між сторонами необхідно визнати за ним майнові права на 3/4 частини даної квартири, а за [PERSON] - на 1/4 частини тієї ж квартири, суд не може покласти в основу рішення, виходячи з наступного. [PERSON] та його представник стверджували, що 13.11.2020 року [PERSON] був звільнений з військової служби Національної Гвардії України з посади начальника служби планування та контролю службово-бойвої діяльності відділу планування службово-бойвої діяльності та бойової готовності оперативного управління штабу. Після звільнення відповідача за первісним позовом Головним управлінням Національної Гвардії України було здійснено йому виплату одноразової вихідної допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 405 100 грн., які були в повному обсязі внесені за оплату договору щодо придбання майнових прав на квартиру (об`єкт незавершеного будівництва) [ADDRESS] . Дані кошти мають персоніфікований характер, тому не підлягають поділу як спільне сумісне майно подружжя, а є особистою приватною власністю відповідача згідно ст.57 СК України. Однак [PERSON] та його представником не надано суду доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що саме 405 100 грн. одноразової вихідної допомоги при звільненні з військової служби були внесені [PERSON] в рахунок сплати за майнові права об`єкту незавершеного будівництва - квартири [ADDRESS] . Такі відомості відсутні і в договорі купівлі-продажу майнових прав №6/1-71 від 3.08.2021 року, і в довідці ТОВ „Управління залучення інвестицій" від 29.09.2021 року, в якій зазначено, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу майнових прав №6/1-71 від 3.08.2021 року сплатив за майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] 1 100 938 грн. 23 коп., що становить 100% вартості майнових прав, і в квитанціях та платіжних інструкціях, платником яких був безпосередньо сам [PERSON] (т.2, а.с.62-82). За таких обставин суд приходить до висновку, що майнові права на квартиру [ADDRESS] належать сторонам по справі [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тому при поділі таких майнових прав суд визнає право на 1/2 частину майнових прав об`єкту незавершеного будівництва - квартири [ADDRESS] за кожних із них, таким чином задовольнивши первісний позов і частково задовольнивши зустрічний позов. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами ч.1-3, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як встановлено судом, в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти подружжя придбали два автомобілі: марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] та марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , 2019 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 16.05.2020 року ТСЦ 8046, [PERSON] є власником транспортного засобу марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] (т.1, а.с.59; т.2, а.с.83). А згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 17.11.2020 року ТСЦ 8046, [PERSON] є власником транспортного засобу марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , 2019 року випуску, сірого кольору, VIN [NUMBER] (т.2, а.с.84). Як встановлено судом і підтверджено сторонами по справі, автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] перебуває у постійному користуванні [PERSON] , а автомобіль марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] перебуває у постійному користуванні [PERSON] . Остання оцінила автомобіль марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] у 200 000 грн. ринкової вартості на день розгляду справи, з чим погодився [PERSON] та його представник. За таких обставин описана вище інформація щодо двох автомобілів сторін, яка визнана сторонами у судовому засіданні, не підлягає доказуванню при розгляді даної справи в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Позивач за первісним позовом [PERSON] зазначила ринкову вартість автомобіля марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] у 600 000 грн., виходячи з пропозиційної вартості продажу аналогічних типів автомобілів, розміщених на інтернет-ресурсі AUTO.RIO. (т.1, а.с.77-86). Відповідач за первісним позовом [PERSON] не погодився з даною оцінкою, вважаючи її завищеною і такою, що не враховує стан даного автомобілю, який був завезений на територію України з США у пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди, а також він був пошкоджений у ДТП і на території України. Згідно висновку про незалежну оцінку КТЗ, яким є легковий автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , складеного 29.07.2025 року суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством „Авто-Експерт", ринкова вартість КТЗ, яким є легковий автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , станом на 25.07.2025 року становить 526 810 грн. (т.2, а.с.83-129). Таким чином, суд при поділі майна подружжя приймає до уваги ринкову вартість автомобіля марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , яка складає 526 810 грн. станом на 25.07.2025 року, а не 600 000 грн., як оцінила його [PERSON] , оскільки вказаний розмір грунтується на безпосередньому огляді даного транспортного засобу оцінювачем, визначена ринкова вартість встановлена на день розгляду справи і враховані всі технічні характеристики та його безпосередній технічний стан. За таких обставин суд присуджує право власності за [PERSON] на автомобіль марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] в порядку поділу майна подружжя, а за [PERSON] - право власності на автомобіль марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] в порядку поділу майна подружжя. При цьому суд стягує зі [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю ринкової вартості між автомобілем марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] і ринкової вартістю автомобіля марки „SKODA", модель „FABIA", д.н.з. [NUMBER] в розмірі 163 405 грн., яка розраховується з (200 000 грн. : 2 = 100 000 грн. - вартість 1/2 частин автомобіля Шкода); (526 810 грн. : 2 = 263 405 грн. - вартість 1/2 частини автомобіля Нісан); (263 405 грн. - 100 000 грн. = 163 405 грн. грошова компенсація різниці вартостей двох автомобілів), таким чином задовольнивши зустрічний позов і частково задовольнивши первісний позов в частині поділу автомобілів. Оскільки суд приймає в основу рішення ринкову вартість автомобілю марки „NISSAN", модель „ROGUE", д.н.з. [NUMBER] , встановлену 29.07.2025 року суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством „Авто-Експерт", в розмірі 526 810 грн., тому зі [PERSON] на користь [PERSON] , який замовляв і оплачував цей висновок, необхідно стягнути 3 500 грн. вартості складання даного висновку, що підтверджено позивачем за зустрічним позовом документально (т.2, а.с.129). Згідно ст.133; 137; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє первісний позов позивача, а також і зустрічний позов з визначенням обом сторонам їх рівних часток в нерухомому майні, поділі автомобілів з розміром грошової компенсації, тому зі [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] 7 570 грн. судового збору, 12 000 грн. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, в задоволенні стягнення решти суми судового збору за зустрічним позовом [PERSON] слід відмовити. Також відповідно до ч.12, ст.265 ЦПК України суд вважає необхідним здійснити зустрічне зарахування призначених сум, стягнувши зі [PERSON] на користь [PERSON] 140 335 грн. грошової компенсації в рахунок різниці вартості виділених у власність транспортних засобів (163 405 грн. - 3 500 грн. - 7 570 грн. - 12 000 грн. = 140 335 грн.).

Outcome: partial