Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2020 у справі №461/478/19 було задоволено його позов до [PERSON] та стягнуто з відповідача збитки, спричинені порушенням загальної стійкості перекриття (прогинання підлоги) та деформації перегородки між житловою кімнатою та кухнею у вигляді появи численних тріщин у розмірі 68 562,00 грн., 20 000, 00 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі, а саме 13 000,00 грн. за оплату проведених по справі експертиз і 1 536,80 грн. судового збору. Вказане рішення набрало законної сили 09.04.2020. У позовній заяві зазначає, що на виконання рішення Галицьким районним судом м. Львова 29.01.2021 видано виконавчий лист. Оскільки відповідач добровільно не виконувала рішення суду, позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І., який 10.02.2021 відкрив виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №461/478/19. Вказує, що станом на день звернення до суду з даним позовом, вказане рішення відповідачем виконано не було. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання з компенсації завданої шкоди, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення штрафних санкцій, а саме інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 20817,66 грн., з яких: 4381,00 грн. - 3% річних та 16436,66 грн. - інфляційні втрати за період з 20.02.2024 по 21.07.2025, а також просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи, 1211,20 грн. судового збору та 12 000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 01.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. З огляду на викладене, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог із наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду міста Львова від 20.03.2020 у справі №461/478/19, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.04.2022, задоволено позов адвоката Нички Ю.В. в інтересах [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь позивача збитки, спричинені порушенням загальної стійкості перекриття (прогинання підлоги) та деформації перегородки між житловою кімнатою та кухнею у вигляді появи численних тріщин у розмірі 68 562,00 грн. та 20 000, 00 грн. моральної шкоди, а всього 88 562,00 грн., а також судові витрати по справі - 13 000,00 грн. за оплату проведених по справі експертиз, 1 536,80 грн. судового збору. На виконання вказаного рішення 29.01.2021 Галицьким районним судом міста Львова видано виконавчий лист №461/478/19. 10.02.2021 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Меленчук В.І відкрив виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що до моменту звернення з позовом до суду відповідачка не виконала рішення Галицького районного суду міста Львова, чим порушила грошове зобов`язання. Ухвалюючи дане рішення, суд вважає неспростованою ту обставину, що відповідачем не виконане грошове зобов`язання та права позивача підлягають захисту судовим рішенням. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 у справі №6-2168цс15. Аналогічна позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 вказано, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Таким чином, беручи до уваги рішення Галицького районного суду міста Львова від 20.03.2020 по справі №461/478/19 та зміст виконавчого листа, виданого на його виконання, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача розпочалося з 09.04.2020. Встановлено, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.07.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання було задоволено та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2652,00 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 09.04.2020 по 16.02.2021; 5745,00 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 12.04.2022 по 19.02.2024; 6882,45 грн. - інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 09.04.2020 по 16.02.2021; 24 431,72 грн. - інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 12.04.2022 по 19.02.2024. Вбачається, у позовній заяві, яка наразі є предметом судового розгляду, позивач ставить вимогу про стягнення 3% річних та інфляційного збільшення боргу за період, який розпочинається з наступного дня, який не охоплений попереднім судовим рішенням. Відповідно до розрахунку позивача, здійсненого із суми заборгованості в розмірі 103098,80 грн., розмір інфляційних втрат складає 16 436,66 грн. та 3 % річних - 4381,00 грн. Щодо правильності нарахування позивачем сум інфляційних втрат та 3 % річних в суду сумнівів немає, жодних належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачами не подано, а тому суд визнає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України. У позовній заяві позивач вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 1 211,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн., які він поніс у зв`язку з розглядом справи. Сплата позивачем судового збору в сумі 1211,20 грн. при поданні позову підтверджується квитанцією. Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 грн. Згідно з приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін - пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що 21.07.2025 між позивачем та адвокатом Васів Ю.М. укладено договір про надання правової допомоги. Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт до вказаного договору загальний розмір гонорару за надання клієнту правової допомоги складає 12 000, 00 грн. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved