Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що вона та відповідач в період з 25.09.2004 по 08.10.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають повнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає разом з позивачем. На даний час [PERSON] є студентом другого курсу механіко-машинобудівного факультету денної форми навчання Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» та потребує матеріальної допомоги. Передбачене закінчення навчання 30.06.2028. За таких обставин позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення ним навчання чи до досягнення 23 річного віку. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 30.10.2025 дану цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] та на тепершній час є студентом другого курсу механіко-машинобудівного факультету денної форми навчання Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» зі строком навчання до 30.06.2028 і потребує матеріальної допомоги. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] навчається на денному відділенні, потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько зобов`язаний та спроможний надавати таку допомогу, є працездатною особою, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на час навчання до 30.06.2028, але не пізніше досягнення дитиною 23 років, починаючи стягнення з 28.10.2025. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved