Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

28 серпня 2025 року до Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал», подана його представаником до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування\~позовних вимог\~представник\~позивача посилається\~на те,\~що\~30\~травня 2019\~року між\~АТ «Ідея\~Банк»,\~[PERSON] та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» був укладений договір кредиту та страхування №Z06.00507.005321693, що є змішаним договором відповідно до ст.628 ЦК України та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору страхування. Кредитний договір був підписаний позичальником власноручно. Відповідно до кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 67126,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж в розмірі 5823,72 грн., а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Відповідно до умов договору кредит надається шляхом перерахування Банком коштів на банківський поточний рахунок Позичальника, що відкривається Банком Позичальнику, строк кредитування становить 36 місяців з дня підписання Договору, тобто до 30/05/2022 року включно. За користування кредитом позичальник сплачує Банку змінювану проценту ставку, яка на день укладання Кредитного договору становила 11,9% річних і в подальшому не змінювалась. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу № 16/11-23, відповідно до п. 2.1 якого Клієнт відпускає Фактору, а Фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату. Таким чином, Фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договром №Z06.00507.005321693 від 30.05.2019. 29 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з ТОВ «Санфорд Капітал» договір факторингу № 29/12-23 та «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості за первинними договорами, у тому числі й до відповідача [PERSON] .. Заборгованість [PERSON] за кредитним договром №Z06.00507.005321693 від 30.05.2019, сформована первісним кредитором АТ «Ідея Банк» станом на 16 листопада 2023 року становить: 66595,70 грн. заборгованість за основним боргом; 24897,88 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; що разом становить 91493,58 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7 200,00 грн. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Вказана позовна заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд». Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 03 вересня 2025 року\~прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. Представник позивача, Маслюженко М.П., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом було встановлено,\~що 30 травня 2019 року між АТ «Ідея Банк», ТОВ «Нью\~Файненс Сервіс»\~(Страховий\~агент) та відповідачем [PERSON] було укладено Догорір кредиту та страхування №Z06.00507.005321693, відповідно до умов якого, відповідачу на поточні потреби в сумі 67126,00 грн, включаючи витрати на страховий внесок у сумі 5823,72 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору кредиту та додатками до даного договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.1.4. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців. Згідно п.п.1.3., 1.6. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку в розмірі 21,99 % змінюванна. Дата повернення крещдиту 30.05.2022. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок №29092000497484 відкритий у Банку відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 до даного договору (а.с. 10). Згідно паспорту споживчого кредиту, що є Долдатком №1 до Договру Також кредиту та страхування №Z06.00507.005321693 від 30.05.2019 визначено графік щомісячних платежів з визначенням розміру погашення основного боргу, відсотків та плати за обслуговування кредиту в 36 внесків (а.с. 11). Згідно ордеру-ропорядження № 1 від 30.05.2019 та ордеру-ропорядження № 2 від 30.05.2019 грошові кошти перераховані на підставі договору кредиту (а.с. 30). Сторони на підставі ст. ст.\~1048,\~1054,\~1056-1 ЦК України\~визначили за цим Договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати відсотків. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на станом на 16 листопада 2023 року становить: 21120,75 грн. заборгованість за основним боргом; 10 546,60 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; що разом становить 31667,35 грн. (а.с. 56). Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так,\~16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу № 16/11-23, відповідно до п. 2.1 якого АТ «Ідея Банк» відпускає Фактору, а Фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, до договору додано підписаний сторонами реєстр боржників та докази здіснення фінансування. До договору додано реєстр боржників, докази оплати фінансування (а.с. 33-45). 29 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з ТОВ «Санфорд Капітал» (надалі Фактор) договір факторингу № 29/12-23 та Фактор набуло право вимоги, та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта в розмірі 201 460 702,30 грн.. до договору додано підписаний сторонами реєстр боржників та докази здіснення фінансування (а.с. 46-57). Згідно витягу з друкованого реєстру боржників, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29 грудня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» передало, а ТОВ «Санфорд Капітал» прийняло на умовах, визначених договором, права вимоги первинного договору №Z06.00507.005321693 від 30 травня 2019 року боржника [PERSON] . До договору додано реєстр боржників, докази оплати фінансування (а.с. 45). Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку, заборгованості відповідача за кредитним договором Z06.00507.005321693 від 30 травня 2019 року станом на 16 листопада 2023 року становить 149947,64 грн., з яких забогованість за осноним боргом 66595,70 грн., заборгованість за нарахованими процентами 24897,88 грн., заборгованість нарахованими комісіями 58454,64 (а.с. 32). Позивач в своїх вимогах зазначає, що просить стягнути лише заборговіність за онсновним боргом та відсоткам. Згідно\~ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України\~визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості. Враховуючи викладені вище норми та обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача\~\~ [PERSON] за кредитним договором № Z06.00507.005321693 від 30 травня 2019 року. Разом з тим, з наданого графіку погащення платежвів та виписки за підписом первісного кредитора, вбачається стягнення з відповідача за обслуговування кредитного договору з якими суд не може погодитись. Згідно п.1.5 кредитного договору Z06.00507.005321693 від 30 травня 2019 року, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, за обслуговування кредиту банком, за надання яких становлена плата відповіднл до п. 5 Додатку №1. Відповідно до абзацу третього частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає\~Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між АТ «Ідея Банк» та\~\~ [PERSON] кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату комісії за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2\~статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Щодо стягнення з відповідача суми кредиту та процентів за користування, суд зазначає наступне. Так позивач зазначає, що заборгованість складає 91493,58 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 66595,70 грн., заборгованості за відсотками 24897,88 грн... Позивачем надано довідку-розрахунок, яка не містить вичерпної інформації про порядок та період нарахування процентів та комісії, невідповідає графіку погащення платежів, а ні додатку до поспорту споживого кредиту та наданій виписці банку (а.с. 32). Положеннями ч. 1 ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 57, 60-62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджений Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. З наведеного вбачається, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Первісний кредитор АТ «Ідея Банк» за кредитним договором №Z06.00507.005321693 від 30 травня 2019 року, під час передачі права вимоги за цим договором надало банківську виписку за період з 30.05.2019 по 16.11.2023, з якої вбачається, що відповідачу надано кредит в сумі 67126,00 грн., за період з 30.05.2019 по 18.06.2020 відповідачем було внесено коштів на загальну суму 14004,32 грн., яка зараховувалась на сплату кредиту, відсотків та комісії. Враховуючи, що умова договору про сплату комісії є нікчемною, суд вважає, що сплачені кошти мали були внесені на погашення відсотків та суми кредиту. За відсутністю належного розрахунку позивача, суд розраховує наступне. Відповідно до графіку щомісячних платежів наведених в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, сума кредиту складає 67126,00 грн., проценти за користування кредитом 30098,23 грн., загалом 97\~224,24 грн. Проте нарахування з 02.07.2020 по 30.05.2022, зазначені в розрахунку не підтверджуються належним доказом, а саме банківською випискою, відповідно до якої останні дії вчинені в червні 2020 року.. Відповідно до Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Z06.00507.005321693 від 30.05.2019 року з 02.07.2019 по 02.06.2020 відповідач мала сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14302,57 грн. (1334,55+1250,22+1243,94+1196,40+1226,48+1176,77+1203,21+1186,64+1096,09+1153,79+1099,09+1115,39). Таким чином, враховуючи суму доведених процентів за користування кредитом та визннання та враховуючи некчемність банківського обслуговування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №Z06.00507.005321693 від 30 травня 2019 року у загальному розмірі 67424,25 грн., що складається з основного боргу 66595,70 грн., та відсотків 828,55 грн. ((осн. Борг 67126,00 525,98-4,32), (відсотки 14302,57-13474,02)), яка підлягає стягненню відповідача. В іншій частині позов задоволенню не підлгає, з підстав зазначених вище. В позові заявлено простягнення судових витрат, які складають із судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу. Частинами 1 та 2 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1). Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн позивач надав копії таких документів: договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «Санфорд Капітал» та АО «Альянс ДЛС», відповідно до якого сума гонорару зазначається Об`єднанням в Акті приймання-передачі наданих послуг; вартості послуг (прейскурант), що є додатком № 2 до договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024; акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №54 від 05.05.2025 до договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, складеного між ТОВ «Санфорд Капітал» та АО «Альянс ДЛС», відповідно до якого Об`єднання надало послуги щодо боржника [PERSON] на загальну суму 7200,00 грн, з яких: проведення юридичного та фінансового аналізу 1200,00 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості 6000,00 грн; реєстру боржників від 01.04.2025, ордеру про надання ТОВ «Санфорд Капітал» адвокатом Маслюженком М.П. правничої (правової) допомоги, виданий АО «Альянс ДЛС» (а.с.60-66,57). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в пропорційно задоволеним вимогам на 73,69 %, що дорівнює 5305,68 грн.. Оскільки позовні вимоги задоволено частково суд, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі в розмірі 1785,07 грн.

Outcome: partial