Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новопечерський двір" (Код ЄДРПОУ: 43720173, 01103, м. Київ, вул. Драгомирова Михайла, буд. 2-А) усунути створені відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що мешкає: [ADDRESS] ) перешкоди у праві користування спільним майном співвласників та невідкладно відновити позивачу доступ та можливість вільного користування пасажирськими та вантажними ліфтами у багатоповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є мешканцем багатоповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] та є власницею квартири 85 , що розташована на 9 поверсі вказаного багатоповерхового будинку. В той же час, 21.07.2020 року в багатоповерховому будинку за адресою [ADDRESS] було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новопечерський двір" до функцій якого було передано управління будинком. В подальшому, у позивача виникла заборгованість з оплати комунальних послуг, в зв`язку з чим, відповідач почав вчиняти незаконні та дії проти позивача, а саме обмежив починаючи з вересня 2023 року її право, шляхом відключення доступу, у користуванні пасажирським та вантажними ліфтами, що є спільною власністю всіх співвласників будинку. Окрім цього, вказані дії відповідача за такий тривалий час та при наявності щоденних загроз життю та здоров`ю позивачу завдали їй моральної шкоди, яку вона оцінила у розмірі 150 000 грн, що на переконання позивача зможе допомогти їй відновити свій емоційний стан. Відповідач у відзиві не визнав позову, заперечував проти його задоволення і просив відмовити, зазначивши, що позивач свідомо наводить недостовірні відомості, стверджуючи про нібито обмеження її у користуванні ліфтом, проте фактично жодних обмежень щодо позивача у доступі до користування ліфтовим обладнанням не застосовувалося. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 24 березня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 25 березня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 27 березня 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін у судове засідання. 18 серпня 2025 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новопечерський двір» - Кобзаренка Д.Ю. про закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новопечерський двір" про усунення перешкод у користуванні спільним майном. 02 жовтня 2025 року через представника відповідач подав до суду пояснення по справі. 08 грудня 2025 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за наявними матеріалами справи, позов підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов. Суд, заслухавши заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу № 129828167 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У будинку, де знаходиться квартира позивача, створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НОВОПЕЧЕРСЬКИЙ ДВІР». Створення та належна реєстрація ОСББ підтверджується Інформацією про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також копію Статуту ОСББ «НОВОПЕЧЕРСЬКИЙ ДВІР». ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами, створюється об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Статтею 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», визначено, що управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання. Як встановлено в ч. 4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). У відповідності до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Так, звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказує, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новопечерський двір" перешкоджає їй у користуванні пасажирськими та вантажними ліфтами у будинку, де вона являється власником квартири, посилаюсиь на лист Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Новопечерський двір" від 28.11.2024. Разом з тим, при дослідженні судом вказаного листа, вбачається, що відповідач вказує, що Листом за № 157 від 13.09.2024 адвокату було направлено перелік документів, які дають право ОСББ вживати заходи щодо обмеження у користуванні інженерними мережами для власників (наймачів орендарів). З вказаного, слід прийти до висновку, що означений лист жодним чином не підтверджує факт наявності перешкод створених позивачу в користуванні ліфтами. Окрім цього, інші документи які долучені до матеріалів, а саме: адвокатський запит від 06 вересня 2024 року, відповідь ОСББ на запит від 06 вересня 2024 року, вимога від 28 листопад 2024 року, відповідь ОСББ на вимогу від від 28 листопад 2024, докази права власності на квартиру, витяг з ЄДР на ОСББ та статистика повітряних тривог, жодним чином не підтверджують факт порушення прав позивача Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Новопечерський двір" на користування майном. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Разом з цим, під час судового розгляду не встановлено порушення прав позивача, а відтак вимога про відшкодування моральної шкоди, також не підлягає задоволенню. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача та як наслідок, про необґрунтованість позову. V. Розподіл судових витрат. На підставі положень статті 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, у тому числі судовий збір, покладається на позивача. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed