Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

До суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №\~002/13119249-SP, укладеним 13.12.2021 між [PERSON] та АТ "ТАСКОМБАНК" в межах проекту "Sportbank", яка станом на 30.10.2023 становить 115253,73 гривень, а також понесені позивачем судові витрати. Позов обґрунтований тим, що на підставі підписаної 13.12.2021 заяви-анкети про приєднання до Публічної пропозиції АТ "ТАСКОМБАНК" на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту "Sportbank, відповідно до якої [PERSON] підтвердив, що приймає всі умови Публічної пропозиції (оферти) АТ "ТАСКОМБАНК" на укладення Договору, беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати (зменшувати, збільшувати) розмір ліміту кредитування, про що банк повідомляє позичальника шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток; просив відкрити поточний рахунок у національній валюті. [PERSON] \~було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (100000 грн), а саме надані кредитні кошти в сумі 50000 грн з процентною ставкою 0,01%, строком кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, цільове призначення на споживчі потреби. Проте, відповідач порушив умови кредитного договору, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. 30.07.2025 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Посилався на те, що підстави для стягнення відсотків, нарахованих в розмірі, встановленому тарифами та умовами обслуговування фізичних осіб, відсутні, оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом, погоджений розмір яких не зазначено у підписаній позичальником заяві-анкеті, а публічна пропозиція і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб не містять підпису відповідача, тому відсутні підстави стверджувати, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Умови та правила обслуговування фізичних осіб могли неодноразово змінюватись та кредитор міг додати до позовної заяви такі у мови у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження відповідачем у анкеті-заяві суми кредитного ліміту. Також вважав, що матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання відповідачем за вказаним у позові кредитним договором кредитних коштів у розмірі 50000 грн. Крім того просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8500 грн (а.с. 62-80). Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності (а.с.\~3). Відповідач та його представник адвокат Безсмертний С.М. про час і місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом надсилання судових повісток до їх електронного кабінету, про що свідчать довідки про доставку електронного документа 26.09.2025 (а.с.\~95, 96), однак в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали, поважності неявки не убачається. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 12.12.2021 [PERSON] підписав заяву-анкету № 1014896 щодо приєднання до Публічної пропозиції АТ "ТАСКОМБАНК" на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту "SPORTBANK"\~(надалі публічна пропозиція) (а.с. 7-13). Відповідно до п.\~1.2.2. відкрито поточний рахунок №\~ [NUMBER] у національній валюті України на ім`я [PERSON] . Відповідно до п. 1.2.3. надані послуги Кредитування рахунку та встановлено Ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування рахунку встановлений в тарифах складає 100 000 грн з урахуванням умов визначених в Публічній пропозиції. Своїм підписом позичальник погодився, що отримує від позикодавця кредитний ліміт у розмірі 100000 грн. Положеннями п. 2 Заяви встановлено, що позичальник підтвердив, що перед підписанням цієї заяви-анкети він ознайомився з Публічною пропозицією разом з додатками, у тому числі, але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті банку та лендинговій сторінці, посилання та примірник якої разом з додатками він отримав в мобільному додатку "Sportbank", з якою він повністю згоден, зміст розуміє, положення якої зобов`язується неухильно дотримуватись. Після отримання банком цієї заяви-анкети про приєднання до Публічної пропозиції та підписання банком заяви про приєднання до Публічної пропозиції, Публічна пропозиція разом із додатками та цією заявою-анкетою будуть складати Договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank про функціонування ощадного рахунку " [INFO] ", що укладений між ним та банком. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 12\~Закону України "Про електронну комерцію" (далі Закону) такі електронні правочини, а також електронні правочини, щодо яких сторони домовилися про підписання, мають бути підписані за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису або іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У пункті 1.2.1 заяви-анкеті узгоджений порядок створення ключової пари, для створення електронного підпису, а саме відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (зазначеним у змісті Заяви-анкети). Відповідач підтвердив, що створений електронний підпис є аналогом його власноручного підпису та його накладення, що ініційоване ним в мобільному додатку, буде мати рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на правочині та документах на паперових носіях. Заяву договір [PERSON] підписав за допомогою власноручного цифрового підпису у мобільному додатку. Таким чином, на підставі заяви-анкети № 1014896 від 12.12.2021 був укладений кредитний договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки в межах проекту "Sportbank" на споживчі потреби, який підписаний відповідачем, а тому, наявність підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з довідкою про відкриття відповідачу поточного рахунку у гривні\~№\~ [NUMBER] , який відкритий до заяви-анкети №1014896 з номером кредитного договору №002/13119249-SP від 13.12.2021, та видачі картки № [NUMBER] , відкритого в АТ "ТАСКОМБАНК" (а.с. 6). До матеріалів справи також надано Публічну пропозицію (оферту) АТ "ТАСКОМБАНК"\~на укладення\~Договору про\~відкриття поточного\~рахунку та\~видачу платіжної\~картки,\~надання банківських,\~фінансових та\~інших послуг\~в межах\~проекту "SPORTBANK"\~та Наповнення, тарифи та умови обслуговування картки Sportbank, затверджені протоколом засіданням Тарифного комітету АТ "ТАСКОМБАНК" № 57-3 від 07.10.2021, відповідно до яких встановлюються види операцій/послуг, розмір тарифів за надані послуги за карткою Sportbank (а.с. 20-24, 25-29). Водночас, долучені до позовної заяви Тарифи відповідачем не підписані. З виписки по особовому рахунку за період з 13.12.2021 по 30.10.2023 вбачається, що [PERSON] активно користувався наданими банком коштами на свої потреби, здійснював погашення заборгованості, але з неї не можливо встановити, який саме кредитний ліміт було встановлено відповідачу (а.с. 30-33). Внаслідок порушення договірних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30.10.2023 становить 115253,73 гривні та складається з: заборгованості за тілом кредиту (в т. ч. прострочена) 49992,41 грн; заборгованості за процентами (в т. ч. прострочена) 65261,32 грн. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.\~5). За змістом статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 цього Кодексу, а саме з договорів та інших правочинів. Згідно зі ст.\~526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За правилами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "ТАСКОМБАНК"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банка або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку, з якої вбачається фактичне використання коштів (зняття, переказ) та їх повернення. Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що виписки з особового рахунку клієнта банку (банківська виписка з розрахунку позичальника) є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рук коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції здійсненні протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 381/1647/21 від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже виписки з особових рахунків є документом, який суд повинен оцінити відповідно до вимог процесуального закону. Врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті позивачу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, проте не в зазначеній позивачем сумі. Звертаючись до суду, позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за відсотками за користування кредитом. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Договірні правовідносини, що виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг регулюються Законом України від 12 травня1991року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З наданих позивачем доказів тільки заява-анкета на приєднання до Публічної пропозиції має підпис відповідача. Водночас, ця заява-анкета не містить відповідних істотних умов кредитного договору, зокрема, розміру процентів за користування кредитом. Обґрунтовуючи право нарахування відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач посилається на Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в АТ "ТАСКОМБАНК" при наданні банківських послуг щодо карткового продукту "Sportbank", як невід`ємну частину кредитного договору. Проте суд зазначає, у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція (оферта) Банку на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту "Sportbank" і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ "ТАСКОМБАНК", у період - з дня виникнення спірних правовідносин до дня звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Публічну пропозицію (оферту) та Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані АТ "ТАСКОМБАНК" умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту "Sportbank" і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг в АТ "ТАСКОМБАНК", надані банком Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладення із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 ( провадження № 14-131цс19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи та у мови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем кредитор дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки в заяві-анкеті про приєднання до публічної пропозиції АТ "ТАСКОМБАНК" відсутні відомості про процентну ставку, строк дії Договору та умови повернення кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за процентами. У цій справі не встановлено та не підтверджено, що позичальник на момент отримання кредитної картки погодився сплачувати проценти за користування кредитом, тому підстави для їх стягнення, в тому числі й за статтею 1048 ЦК України, відсутні, що відповідає усталеній практиці Верховного Суду. У зв`язку з цим суд відхиляє доводи позивача про узгодження між сторонами умов кредитування про стягнення відсотків та вважає, що банком були незаконно списані відсотки у сумі 3655,75 грн, що підтверджується даними розрахунку заборгованості. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 46336,66 грн (49992,41-3655,75). Статтею 15\~ЦПК України\~передбачено,\~що учасники\~справи мають\~право користуватися\~правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно із ч.\~1 ст.\~26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Між відповідачем [PERSON] і адвокатом Безсмертним С.М. 11.07.2025 укладено договір про надання правої допомоги № б/н-25, відповідно до якого адвокат зобов`язується на замовлення клієнта надати йому послуги у сфері права, склад яких визначений Додатком № 1, а клієнт зобов`язується приймати надані послуги та оплачувати їх (а.с.\~85-86). На підставі вказаного договору від 11.07.2025 на ім`я адвоката Безсмертного С.М. оформлено ордер на надання правничої допомоги, за якими він здійснював представництво інтересів відповідача та складав процесуальні документи (а.с.\~83). Разом з відзивом на позовну заяву, на виконання вимог ст.\~134 ЦПК України, представником відповідача було подано до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які поніс і які очікує понести відповідач у зв`язку з розглядом зазначеної справи, яка загалом становить 8500 грн (а.с. 69). Докази понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу у даній справі надано суду 25.08.2025 (а.с. 81-82). Згідно з додатком № 1 до договору про надання правої допомоги № б/н-25 від 11.07.2025 адвокат Безсмертний С.М. зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у договорі, надати клієнту [PERSON] такі послуги: підготування, надсилання процесуальних документів по справі № 638/8386/25 за позовом АТ "ТАСКОМБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості та захист прав та інтересів відповідача у суді першої інстанції. Вартість яких складає 8500 грн (а.с. 87). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно до ст.\~137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~cудовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.07.2025 та акту виконаних робіт від 22.08.2025 вбачається, що адвокатом Безсмертним С.М. було прийнято від [PERSON] 8500\~грн за виконання умов договору про надання правової допомоги від 11.07.2025 та надання адвокатом відповідних послуг (а.с.\~84, 88). Із огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними. Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з актом виконаних робіт на виконання умов договору про надання правової допомоги було надано такі послуги: усна консультування з вивченням документів та аналізом судової практики (2 години) 3000 грн, заключення договору про надання правової допомоги з [PERSON] , направлення заяви про ознайомлення з матеріалами справи (1\~година) 1000 грн, підготовка та направлення відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості (3,5\~години) 3500 грн, підготовка та направлення клопотання про долучення доказів (1 година) 1000 грн (а.с. 84). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним\~із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). У постанові\~Верховного Суду\~від 20\~січня 2021\~року у\~справі №\~750/2055/20\~вказано,\~що саме\~зацікавлена сторона\~має вчинити\~певні дії,\~спрямовані на\~відшкодування з\~іншої сторони\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу,\~а інша\~сторона має\~право на\~відповідні заперечення\~проти таких\~вимог,\~що виключає\~ініціативу суду\~з приводу\~відшкодування витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~одній із\~сторін без\~відповідних дій\~з боку\~такої сторони.\~Принцип змагальності\~знайшов свої\~втілення,\~зокрема,\~у положеннях\~частин п`ятої\~та шостої\~статті 137\~ЦПК України,\~відповідно до\~яких саме\~на іншу\~сторону покладено\~обов`язок обґрунтування\~наявності підстав\~для зменшення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами,\~а також\~обов`язок доведення\~їх неспівмірності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому позивач не заперечував проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу на користь відповідача у визначеного ним розмірі, не подавав клопотання про зменшення таких витрат. Отже не вважав їх неспівмірними. При цьому зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. З урахуванням наведеного, оскільки позивач з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не звертався, суд доходить висновку про відсутність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу з власної ініціативи. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 444/3403/20, який суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих представником відповідача документів, суд вважає співмірним наданий адвокатом обсяг послуг з їх вартістю 8500 грн, враховуючи фактичний вид правової допомоги (усна консультування з вивченням документів та аналізом судової практики, направлення заяви про ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та направлення відзиву на позовну заяву, підготовка та направлення клопотання про долучення доказів), затрачений час на надання таких послуг, складність справи, значенням справи для сторін, відсутність заперечень позивача про стягнення таких витрат. Внаслідок часткового задоволення позову витрати зі сплати судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу) відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги банку задоволено на 40,2 %, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача в розмірі 1217,26 грн (40,2% від 3028\~грн). Оскільки вимоги сторони відповідача, яка просила відмовити у позові повністю, задоволено на 59,8 %, то витрати на\~професійну правничу\~допомогу підлягає стягненню з позивача в розмірі 5083 грн (59,8% від 8500\~грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial