Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовує тим, що « [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,4066 га, кадастровий номер 0520681000:01:001:0054, на земельну ділянка площею 1,3538 га, кадастровий номер 0524887000:03:001:0123, на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , та на присадибну земельну ділянку площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за тією ж адресою. Вона є єдиним спадкоємцем за заповітом від 14.05.2019, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б., згідно з яким [PERSON] на випадок смерті зробив таке розпорядження: «все його майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] ». Вона прийняла спадщину. На земельні ділянки Вінницькою районною державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.10.2022 №2-495, спадкова справа №571/2020 (земельна ділянка площею 1,4066 га, кадастровий номер 0520681000:01:001:0054) та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.10.2022 №2-493, спадкова справа №571/2020 (земельна ділянка площею 1,3538 га, кадастровий номер: 0524887000:03:001:0123). Однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , і належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Вінницькою районною державною нотаріальною конторою Вінницької області 17.03.1987 за реєстровим №344, та на присадибну земельну ділянку площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, яка належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №762896, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 23.06.2010. Між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду) від 23.03.2016. Згідно з даним договором, право власності на вищевказані житловий будинок та присадибну земельну ділянку перейшло до доглядача. Проте згідно з рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.03.2020 (справа № 128/3260/18), яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] , розірвано договір довічного утримання (догляду) від 23 березня 2016 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою Віктором Олексійовичем, зареєстрований в реєстрі за №215 від 23.03.2016 року; зобов`язано приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Дробаху Віктора Олексійовича привести в первинне становище сторін шляхом зняття з реєстрації договору та зняття заборони відчуження, зазначеного у договорі майна, житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року у даній справі внесено виправлення в рішення Вінницького районного суду Вінницької області №128/3260/18 від 02 березня 2020 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Дробахи Віктора Олексійовича про розірвання договору довічного утримання (догляду) від 23.03.2016 року: вважати правильним в повному тексті рішення суду реєстровий номер договору довічного утримання (догляду) від 23 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., «208», замість невірного «215» по всьому тексту рішення суду. Таким чином, за життя спадкодавця назад у його власність повернуто вищевказані житловий будинок та присадибну земельну ділянку, однак не правовстановлюючі документи. Тому їй відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину. Її представник звертався до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Дробахи В.О. з вимогою повернути оригінали документів, що посвідчують право власності на вищезазначений будинок та присадибну земельну ділянку. Згідно з відповіддю приватного нотаріуса від 15.10.2024 №100/01-16, «На Ваш запит від 04 жовтня 2024 за № 09-Я щодо надання оригіналів документів, повідомляю, що відповідно до статті 8 Закону України «Про нотаріат», довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії». У зв`язку з цим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Тому просить визнати за нею у порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,2132 га, кадастровий номер земельної ділянки 0520681000:02:005:0587, що знаходиться по [ADDRESS] ». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 31.10.2024 позовну заяву [PERSON] залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків. 04.11.2024 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 31.10.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Якименко О.О. подав заяву про усунення недоліків. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 06.11.2024 відкрив провадження у даній справі та призначив підготовче засідання; витребував у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Дробахи Віктора Олексійовича належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо укладення договору довічного утримання (догляду) від 23.03.2016, зареєстрованого в реєстрі за №208. 25.11.2024 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 06.11.2024 приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Дробаха Віктор Олексійович подав належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо укладення договору довічного утримання (догляду) від 23.03.2016, зареєстрованого в реєстрі за №208. 26.11.2024 представником відповідача Вінницької міської ради подано письмові пояснення у справі, які мотивовані тим, що «згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, [PERSON] являється обтяжувачем, а особа, майно/права якої обтяжуються, [PERSON] . Це дає підстави вважати, що позивач невірно визначив суб`єктний склад учасників спору, оскільки судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, що не залучені стороною у справі. Повноваження Вінницької міської ради у сфері спадкового майна обмежуються лише правом прийняття територіальною громадою у власність спадщини, яка визнана судом відумерлою. У даній справі позивач стверджує, що є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , а тому Вінницька міська рада як орган місцевого самоврядування не має відношення до спадкового майна та право на спадщину не оспорює. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що саме через дії/бездіяльність Вінницької міської ради позивач зазнав незручності та не може оформити спадщину. Зазначені обставини доводять те, що спору між відповідачем і позивачем не існує, оскільки останній визначив відповідачем територіальну громаду в особі Вінницької міської ради лише як «технічного» відповідача, так як позовне провадження неможливо ініціювати без певного відповідача». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 15.01.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. суду зазначила, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на дві земельні ділянки, будинок та присадибну земельну ділянку. Єдиним спадкоємцем після його смерті за заповітом є [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Позивач спадщину оформила лише на дві земельні ділянки. Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та на присадибну земельну ділянку [PERSON] не може отримати, оскільки між [PERSON] та [PERSON] 23.03.2016 був укладений договір довічного утримання, за яким право власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку перейшло до [PERSON] . Однак рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.03.2020 договір довічного утримання розірвано. У зазначеному рішенні також зобов`язано приватного нотаріуса привести в первинне становище сторін шляхом зняття з реєстрації договору та зняття заборони відчуження зазначеного у договір майна. Таким чином, за життя спадкодавця назад у його власність повернуто спірне майно. Однак правовстановлюючі документи перебувають у нотаріуса. Тому нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та присадибну земельну ділянку. Вона зверталася до приватного нотаріуса з вимогою повернути оригінали правовстановлюючих документів, однак така вимога нотаріусом не виконана. Вважає, що Вінницька міська рада є належним відповідачем у даній справі, оскільки інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Вінницької міської ради Шмігленко І.В. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] , а вона не визнана співвідповідачем у даній справі та не залучена як третя особа. Також представник позивача [PERSON] адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. подала до суду письмові пояснення, в яких, крім пояснень, що надавала у судовому засіданні, також зазначила, що «на момент відкриття спадщини власником будинку та земельної ділянки є спадкодавець. [PERSON] не є власником, вона була колись власником, що не породжує будь-яких прав чи обов`язків на майбутнє, коли в інших осіб виникає право власності на майно. Це підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.03.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020, та вимогами закону. Предмет судового розгляду є визнання права власності на спадкове майно, до якого [PERSON] не має ніякого відношення, вона не є суб?єктом правовідношення. Рішення у справі ніяким чином не може зачіпати її права власності. Будинок і земельна ділянка не знаходяться у [PERSON] , вони знаходяться у користуванні позивача спадкоємця [PERSON] , тому навіть не виникає необхідності реалізації права вимагати повернення. З приводу цього жодного спору нема. Спадкодавець набув права власності на підставі рішення суду та закону, а не залежно від того, чи виконає приватний нотаріус зобов`язання. Крім цього, наявність (відсутність) державної реєстрації ніяк не впливає на об?єм права власності. Сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Унеможливлюється ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації». У судове засідання 08.12.2025 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце продовження судового розгляду повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. попередньо подала до суду заяву, у якій зазначила, що не заперечує проти розгляду справи без технічної фіксації, просить врахувати її усні та письмові пояснення та задовольнити позов. У частині третій статті 211\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Будь-які інші заяви та клопотання учасники справи до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 08.12.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши учасників справи, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] у с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.09.2020 (а.с. 6). 14.05.2019\~на випадок\~своєї смерті\~ [PERSON] склав\~заповіт,\~відповідно до\~якого все\~його майно,\~де б\~воно не\~знаходилося,\~та з\~чого б\~воно не\~складалося,\~і взагалі\~все те,\~що буде\~належати йому\~на день\~смерті та на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №407 (а.с. 7). На підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б., зареєстрованого у реєстрі за №497, спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] ; спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з земельної ділянки площею 1,3538 га, розташованої за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, Сулківська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~та з земельної ділянки № [NUMBER] площею 1,4066 га у межах згідно з планом, розташованої за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Вінницько-Хутірська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.10.2022 №2-493 та копією свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом від\~18.10.2022\~№2-495(а.с. 9). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 17.03.1987, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склали цей договір про таке: [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив цілий жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , і розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель колгоспу ім. Шевченка; домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване у Вінницькому міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, главою якого є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.1987 №344 (а.с. 84-85). Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.06.2010, [PERSON] на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради 21 сесії 5 скликання від 04.09.2009 є власником земельної ділянки площею 0,2132 га, розташованої у [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 102). Відповідно до копії довідки №1073 від 2016 року, виданої виконкомом Вінницько-Хутірської сільської ради, у зв`язку з інвентаризацією вулиць та будинків [ADDRESS] перейменовано у будинок [ADDRESS] , власником даного будинку являється [PERSON] (а.с. 120). 23.03.2016 між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду) №208, відповідно до якого « [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач), перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам?яті, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод і розуміючи значення своїх дій, без будь-якого до того примушення, як фізичного, так і морального, діючи добровільно, уклали цей договір про таке: [PERSON] , непрацездатний за віком, передає у власність [PERSON] належний йому на праві власності цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , і знаходиться на присадибній земельній ділянці площею 0,2132 га, належній відчужувачу на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №762896, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 23 червня 2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29 червня 2010 за №011003400208. Кадастровий номер земельної ділянки: 0520681000:02:005:0587, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Вказана земельна ділянка відчужується в повному розмірі одночасно з відчуженням вищевказаного житлового будинку. Приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням цього договору довічного утриманеня (догляду) накладається заборона відчуження зазначеного в договорі майна житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , який належить [PERSON] , до припинення дії цього договору довічного утримання (догляду)», що підтверджується копією такого договору (а.с. 81-83). Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 02.03.2020 (справа № 128/3260/18) ухвалив «позов [PERSON] задоволити. Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 23 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою Віктором Олексійовичем, зареєстрований в реєстрі за №215 від 23.03.2016 року. Зобов`язати приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Дробаху Віктора Олексійовича привести в первинне становище сторін шляхом зняття з реєстрації договору та зняття заборони відчуження, зазначеного в договорі майна житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] », що підтверджується копією такого рішення (а.с. 10-12). Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1818/02-31 від 16.11.2023, державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за тією ж адресою, які належать [PERSON] , померлому [INFO] , оскільки згідно з наданими договорами довічного утримання (догляду) та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка не належать [PERSON] , крім того, згідно з копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області, судом було розірвано договір довічного утримання (догляду), посвідчений Дробахою В.О., приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу 23.03.2016, зареєстрований в реєстрі за №215, а не за №208 (а.с. 15). Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №401869513 від 01.11.2024, на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, встановлено обтяження заборона на нерухоме майно, особа, майно/права якої обтяжуються, [PERSON] , обтяжувач [PERSON] , підстава договір довічного утримання (догляду) №208, виданий 23.03.2016 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. (а.с. 67). Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 17.04.2024 (справа № 128/3260/18) постановив «внести виправлення в рішення Вінницького районного суду Вінницької області №128/3260/18 від 02 березня 2020 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Дробахи Віктора Олексійовича про розірвання договору довічного утримання (догляду) від 23.03.2016 року. Вважати правильним в повному тексті рішення суду реєстровий номер договору довічного утримання (догляду) від 23 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., «208», замість неірного «215» по всьому тексту рішення суду», що підтверджується копією такої ухвали (а.с. 14, відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень). За змістом статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У статті 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст.\~1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому чинним законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельні ділянки, то спадкоємець також не набуває на них права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відтак, спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем в межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 27.03.2019 (справа № 2-1625/1997). Як вбачається зі змісту статей\~1220,\~1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1268 ЦПК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (частина п`ята статті 1269 ЦК України). У частині першій статті 1270\~ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ч.\~5\~ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Установлено, що [INFO] у с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , який 14.05.2019 на випадок своєї смерті склав заповіт, відповідно до якого все його майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, та на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] та на частину спадкового майна отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: на земельну ділянку площею 1,3538 га, розташовану за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, Сулківська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та на земельну ділянку № [NUMBER] площею 1,4066 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Вінницько-Хутірська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті [INFO] [PERSON] також відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, що розташована по [ADDRESS] . Отримавши свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~на частину\~спадкового майна\~після смерті\~ [PERSON] ,\~отримати свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями та на\~земельну ділянку\~площею 0,2132\~га,\~кадастровий номер\~0520681000:02:005:0587 по [ADDRESS] , [PERSON] не має змоги, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Так, у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1818/02-31 від 16.11.2023 державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області вказав, що згідно з наданими договорами довічного утримання (догляду) та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка не належать [PERSON] , крім того, згідно з копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області, судом було розірвано договір довічного утримання (догляду), посвідчений Дробахою В.О., приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу 23.03.2016, зареєстрований в реєстрі за №215, а не за №208. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто передумовою для застосування\~статті 392 ЦК України\~є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 (справа №2-7055/12) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Установлено,\~що 23.03.2016\~між [PERSON] \~(відчужувач)\~та [PERSON] \~(набувач)\~укладено договір\~довічного утримання\~(догляду)\~№208,\~відповідно до\~якого [PERSON] , непрацездатний за віком, передав у власність [PERSON] належний йому на праві власності цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , і знаходиться на присадибній земельній ділянці площею 0,2132 га, належній відчужувачу на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №762896, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 23 червня 2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29 червня 2010 за №011003400208, кадастровий номер земельної ділянки: 0520681000:02:005:0587, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. У зв`язку з цим приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону відчуження зазначеного у договорі майна житлового будинку з господарськими будівлями до припинення дії цього договору довічного утримання (догляду). Однак Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 02.03.2020 з урахуванням ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 17.04.2024 (справа № 128/3260/18) задовольнив позов [PERSON] та розірвав договір довічного утримання (догляду) від 23 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою Віктором Олексійовичем, зареєстрований в реєстрі за №208 від 23.03.2016; зобов`язав приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Дробаху Віктора Олексійовича привести в первинне становище сторін шляхом зняття з реєстрації договору та зняття заборони відчуження, зазначеного в договорі майна житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Таким чином, із фактом розірвання договору довічного утримання Цивільний кодекс України пов`язує набуття особою, яка передала це майно (відчужувач за договором довічного утримання), права власності на це майно. Отже, факт розірвання договору довічного утримання є підставою виникнення права власності, а відповідне рішення суду правовстановлюючим документом. Тобто з моменту розірвання договору довічного утримання №208 від 23.03.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , перестала існувати правова підстава для права власності на нерухоме майно у його набувача [PERSON] . Водночас на\~даний час\~у Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстрі\~прав власності\~на нерухоме\~майно на\~житловий будинок\~з господарськими\~будівлями,\~розташований у\~ [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, встановлено обтяження заборона на нерухоме майно, особа, майно/права якої обтяжуються, [PERSON] , обтяжувач [PERSON] , підстава договір довічного утримання (догляду) №208, виданий 23.03.2016 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. Тобто установлено, що рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.03.2020 не виконане у частині зобов`язання приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Дробахи Віктора Олексійовича привести в первинне становище сторін шляхом зняття з реєстрації договору та зняття заборони відчуження, зазначеного в договорі майна житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] . Чинність обтяження у виді заборони відчуження об`єктів нерухомого майна перешкоджає позивачу [PERSON] оформити право власності на майно. Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 (справа № 522/3999/23) вказав, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 (справа № 911/3594/17), та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2020 (справа № 910/10987/18). Реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Враховуючи,\~що укладений\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~договір довічного\~утримання №208\~від 23.03.2016\~розірвано рішенням\~Вінницького районного\~суду Вінницької\~області від\~02.03.2020,\~вказане рішення\~є правовстановлюючим\~документом,\~тому у\~ [PERSON] з\~моменту розірвання\~договору довічного\~утримання виникло\~право власності\~на майно,\~передане [PERSON] \~за цим\~договором,\~а саме:\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями та на земельну ділянку площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, що розташовані по [ADDRESS] . За таких\~обставин чинність\~обтяження у\~виді заборони\~відчуження об`єктів\~нерухомого майна\~у даному\~випадку не\~є перешкодою\~для визнання\~за [PERSON] \~права власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями та на земельну ділянку площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, що розташовані по [ADDRESS] . Іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача немає, тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Слід також вказати, що факт розірвання договору довічного утримання свідчить про відсутність у [PERSON] будь-яких прав на спірне майно, тому задоволення позовних вимог позивача [PERSON] не призведе до порушення прав [PERSON] , а дане рішення суду не стосується прав, інтересів та/або обов`язків останньої. У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 (справа № 265/6868/16-ц) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 (справа № 759/19779/18). Враховуючи, що єдиним спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] , яка прийняла спадщину, є [PERSON] , а тому Вінницька міська рада, як відповідний орган місцевого самоврядування, є належним відповідачем у даній справі. Тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,2132 га, кадастровий номер 0520681000:02:005:0587, розташовану у [ADDRESS] , які на момент смерті спадкодавця належали останньому відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.03.2020 та ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 17.04.2024 (справа № 128/3260/18). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Outcome: approved