Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

[PERSON] , від імені якого діє адвокат Римлянська Г.О., звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з наведеним позовом, мотивуючи тим, що він та [PERSON] з 05.09.2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу сторони почали проживати за адресою: [ADDRESS] , де і зареєстрували своє, а після народження сина і його місце проживання. Сімейні відносини сторони припинили в 2020 році, після чого відповідачка, за відсутності між сторонами будь-якого спору про те, з ким буде проживати син, добровільно залишивши дитину проживати з позивачем, переїхала на постійне проживання до місця свого народження с.Яблунівка, Буського району Львівської області, де згодом створила нову сім`ю, народила іншу дитину та фактично проживає до теперішнього часу. З тих пір [PERSON] не приїжджала в с.Селище жодного разу. Вже більше 5 років син проживає з позивачем та останній самостійно здійснює піклування про нього, сприяє належному стану здоров`я дитини, виховує та утримує його, забезпечуючи всі необхідні умови для навчання та гармонійного розвитку. Відповідачка [PERSON] з сином на протязі останніх 5 років не зустрічалася, з ним не спілкується, абсолютно байдужа до його життя і його наявності, в його вихованні жодної участі не бере, про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток не піклується, не створює жодних умов для розвитку його природних здібностей, підготовки дитини до самостійного життя, не надає позивачу жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. При цьому, відповідачка свідомо обрала для себе таке місце проживання та такий спосіб життя, за наявності якого вона не буде зустрічатися з дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки щодо неї. За наведених обставин просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак представник позивача подала заяву за змістом якої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечила. Крім того, у вказаній заяві долучила до матеріалів справи копію рішення Сокирянського районного суду від 15.09.2025 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка в судове засідання повторно не з`являлася, про причини свого нез`явлення суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Представник третьої особи: органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області Войняк Н.А. подала заяву за змістом якої просила розгляд справи проводити без її участі. Крім того, [PERSON] , до вказаної заяви додала копію заяви [PERSON] від 21.05.2025 року до начальника служби у справах дітей в якій вказує, що не заперечує, щоб її було позбавлено батьківських прав. За таких обставин, з урахуванням положень статей 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 23.07.2016 року сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.09.2015 року, між сторонами зареєстровано шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно « [PERSON] ». 15.09.2025 року рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області по справі №722/1626/25 шлюб між сторонами розірвано. З довідки, виданої Селищанським старостинським округом Сокирянської міської ради від 20.05.2025 року за №308/19/21/13 встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак [PERSON] за зазначеною адресою не проживає з 2019 року. З характеристики, виданої Селищанським старостинським округом від 20.05.2025 року за №100/19/19/13 встановлено, що [PERSON] за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Користується повагою і авторитетом в селі. Самостійно виховує неповнолітнього сина, так як мати багато років не займається вихованням свого сина. З довідки, виданої Селищанським старостинським округом від 18.03.2024 року за №192/19-21/13 встановлено, що [PERSON] сам виховує сина, [PERSON] , [INFO] . Місце перебування дружини невідомо з 2020 року. [PERSON] виконує всі господарські роботи та всіляко дбає та доглядає за сином. З складеного працівниками служби у справах дітей Сокирянської міської ради Акту обстеження умов проживання від 21.05.2025 року встановлено, що позивачем створено для дитини належні умови проживання та відпочинку, син забезпечений всім необхідним. Хлопчик під час бесіди повідомив, що близько 4 років матір не бачив і бажає проживати разом з батьком. З складеного працівниками Селищанського старостинського округу Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14.07.2025 року №127/19/19/13 встановлено, що [PERSON] постійно приділяє належну увагу вихованню сина [PERSON] , турбується про його здоров`я, самостійно утримує і забезпечує сина здоровим харчуванням, купує одяг та створює умови для гармонійного розвитку дитини, заохочує здібності та уподобання сина. Мати [PERSON] не приймає участі у вихованні сина та з 2020 року ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків. Відповідно до довідки, виданої Комунальною установою «Сокирянський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 20.05.2025 року протягом виховання сина [PERSON] , [PERSON] неодноразово звертався за медичними консультаціями та допомогою до медичних працівників установи, старанно виконував призначення лікаря педіатра. Дитина в задовільному стані відвідує школу, постійно з дотриманням гігієнічних норм. З характеристики, виданої Селищанським старостинським округом від 14.07.2025 року за №125/19/19/13 встановлено, що [PERSON] з 2019 року не приймає участі у вихованні свого сина [PERSON] , її місце перебування не відомо. З довідки Селищанського ліцею від 11.07.2025 року №44 встановлено, що [PERSON] навчається у вищезгаданому закладі (закінчив 3 клас і переведений до 4 класу). З характеристики учня [PERSON] , виданої Селищанським ліцеєм встановлено, що за час навчання хлопчик зарекомендував себе як дисциплінований, старанний учень, який володіє учбовим матеріалом, виявляє зацікавленість до навчання, скромний, товариський, вихований? добрий. Вихованням і навчанням хлопчика займається батько, приділяє йому належну увагу, систематично відвідує школу, цікавиться навчанням сина, бере активну участь у класних батьківських зборах, турбується про всебічний розвиток дитини. В родині панують доброзичливі стосунки. Мати за час навчання дитини в ліцеї жодного разу не з`являлася в закладі, не виходить на контакт з учителями, не приймає участі у вихованні дитини. Будучи опитаним в судовому засіданні в порядку ст.171 СК України, в присутності психолога, малолітній [PERSON] пояснив, що він проживає з татом та бабусею. І тато, і бабуся готують йому їжу, перуть одяг та доглядають за ним. Своїм життям він задоволений, його ніхто не кривдить. Свою матір він не пам`ятає, її ім`я забув. Мати не приїжджає та не телефонує до нього, не цікавиться ним, жодних подарунків не робить. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою позивача та добре обізнана з умовами проживання брата. Відповідачка більше 5 років не проживає в с.Селище, не приїжджає до дитини, не цікавиться його життям та навчанням. Маючи номери телефонів позивача та дитини, вона ніколи не телефонує до них, а дзвінки від позивача та від неї не приймає. Позивач за допомогою СМС повідомив відповідачку про день та час розгляду справи і вона обіцяла направити на адресу суду заяву про визнання позову, однак не направила її. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її сім`я перебуває в давніх товариських відносинах з сім`єю [PERSON] та обізнана з умовами життя хлопчика. Відповідачка зі своєї волі залишила дитину на позивача ще тоді, коли хлопчик не ходив до школи, і з тих пір не цікавиться життям сина, не приїжджає, не телефонує, матеріально не підтримує. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком сестри позивача та обізнаний з умовами життя дитини. Більше 5 років тому відповідачка залишила хлопчика з батьком, а сама виїхала на проживання в Львівську область. З тих пір до дитини вона не приїжджає, його життям не цікавиться, будь-яких подарунків не робить. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що вже більше 5 років він працює на посаді старости Селищанського старостинського округу Сокирянської міської ради та добре знає [PERSON] . Протягом всього цього часу відповідачка в селі Селище не з`являлася, не цікавилася життям дитини, станом його здоров`я, його навчанням в школі. Позивачем самостійно створено для дитини гарні умови для проживання. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 Постанови від\~30\~березня 2007\~року №3\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про усиновлення\~і про\~позбавлення та\~поновлення батьківських\~прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Згідно із ч.4 ст.19\~СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до п.5 ст.19\~СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до Висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради від 27.05.2025 року №102, виконавчий комітет Сокирянської міської ради як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2,3 ст.ст.150,164,180\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.\~\~Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування крайнього заходу впливу на відповідачку - позбавлення її батьківських прав щодо її сина [PERSON] , [INFO] , а тому дана позовна вимога підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч.1,5,6 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а отже, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно вимог ст.180\~СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ч.ч.2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.ч.1,2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, а тому, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідачки на утримання дитини підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 164, 180-183, 191, 430 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved