Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: [PERSON] звернулась до Черкаського районного суду Черкаської області через свого представника з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони 14.09.2019 року зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між сторонами фактично припинені, спільне життя не склалось, шлюб існує формально, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам позивача, тому просить розірвати шлюб. Строк на примирення позивач просить не надавати, прізвище залишити « [PERSON] ». Сторони в\~судове засідання\~не викликались,\~відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~279\~ЦПК\~України,\~проте в\~ухвалі про\~відкриття провадження\~від 13.11.2025\~року відповідачу\~був наданий\~строк на\~подачу відзиву\~на позовну\~заяву. Відзиву на позовну заяву або клопотання про зупинення провадження у справі, для надання строку на примирення - від відповідача не надійшло, хоча про дату та місце розгляду справи відповідач повідомлявся відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. 24.11.2025 року на адресу Черкаського районного суду Черкаської області надійшла заява від відповідача [PERSON] , в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, позов просить задовольнити. Встановлені судом обставини: На підставі наданих письмових доказів, судом встановлено, що 14.09.2025 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 14.09.2025 року, Серії [NUMBER] . Актовий запис №1636. Отже, судом встановлено факт реєстрації шлюбу між сторонами. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження від 02.04.2025 серія [NUMBER] . Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до статей 21 та 24\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною третьою та четвертою статті 56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Статтею 105\~СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Частиною першою статті 110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. (ст. 113 СК України). Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та повноті вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак подружні відносини не підтримують, і відповідачем не спростовано дану обставину. Так як збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, шлюб необхідно розірвати. Судові витрати: Відповідно до\~ч.1\~ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. за вимогу про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що 50% сплаченого судового збору мають бути повернуті позивачу у зв`язку із визнанням відповідачем позову, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. Щодо витрат на правову допомогу. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем в прохальній частині позовної заяви зазначено про витрати на професійну правничу допомогу, в якій [PERSON] просила стягнути судові витрати у розмірі 3\~350,00 грн. із відповідача. Як вбачається з положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституція України у статті 59 гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суду під час розгляду справи було надано: розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, ордер про надання правничої допомоги, копія договору про надання правових послуг, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. У справі № 910/906/18 Верховний Суд погодився з наявністю підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, оскільки їх розмір був обґрунтований, а відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з наданням розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до даної справи. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. П. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідачем не заявлено, врахувавши визнання позовних вимог відповідачем, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що пропорційною даній категорії справи та обсягу здійсненої адвокатом роботи, буде відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3350,00 гривень.

Outcome: approved