Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивач, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що 20.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора укладено договір №4071618 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Сума кредиту склала 11200 грн., строк кредитування 360 днів. Спосіб надання кредиту: шляхом перерахування у безготівковій формі за реквізитами платіжного засобу фізичної особи. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором 23.09.2024 року первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №23/09/24 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Згідно укладеного Договору факторингу від 23.09.2024 року №23/09/2024 року позивачу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором 4071618 від 20.10.2023 року на суму 49557,51 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 8399,96 грн., заборгованість за процентами 41157,55 грн. Крім того в межах строку дії договору фактор нарахував відповідачу проценти за 20 днів у період з 24.09.2024 року по 13.10.2024 року за стандартною ставкою в сумі 3360 грн. Позивач прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 52917 грн. 51 коп., сплачений судовий збір в сумі 2422 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. Позивач через систему «Електронний суд» направив заяву про розгляд справи без участі свого представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом направлення поштових відправлень з рекомендованим повідомленням за зареєстрованим місцем проживання, які повернулися без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачка причини неявки суду не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] укладено договір №4071618 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом Р732. /а.с.22-31/ Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 11200 грн. Строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 0,80% в день та застосовується у випадку якщо клієнт до 18.11.2023 року або протягом трьох днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше першого платежу визначеного в графіку платежів. Згідно п. 1.1 Договору, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет у порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. У пункті 2.1 Договору зазначено реквізити платіжної картки, на яку перераховуються кредитні кошти. Відповідно до п.9.2 Договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. Також позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, де дублюються умови кредитування визначені договором. /а.с.32-34/ Факт отримання позичальником кредитних коштів в сумі 11200 грн. від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» про переказ коштів в сумі 11200 грн. на карту № [NUMBER] . /а. [NUMBER] / Крім того на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надало інформацію, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 20.10.2023 року зараховано кошти в сумі 11200 гривень. Згідно наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за кредитним договором №4071618 заборгованість відповідачки за період з 20.10.2023 року до 23.09.2024 року становить 49557 грн. 51 коп., з яких заборгованість з а тілом кредиту 8399,96 грн., заборгованість за процентами 41157,55 грн. /а.с.35-41/ Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. 23 вересня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено Договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» права грошової вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі боржників, в тому числі до відповідача за договором №4071618 про надання споживчого кредиту від 20.10.2023 року. /а.с.45, 65-73/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «Українські Фінансові Операції» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . При цьому, фактор після набуття права вимоги до відповідачки в межах дії строку кредитування, в період з 24.09.2024 року до 13.10.2024 року, здійснив нарахування процентів за користування кредитними коштами за стандартною ставкою. Сума процентів за вказаний період склала 3360 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. /а.с.42/ Відтак, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 52917 грн. 51 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 8399,96 грн., заборгованість за процентами 44517,55 грн. Заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн. суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, акт приймання-передачі наданих послуг №4071618, «детальний опис робіт (наданих послуг)». /а.с.44, 60-64/ Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не є унікальним за своєю суттю, не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача. Те, що подібні позови є непоодинокими випливає зі змісту договору про надання правничої допомоги, який не має конкретно визначеного предмету. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правову допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», з 10000 грн. до 3000 грн.

Outcome: approved