Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

08 серпня 2025 позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 20.12.2024-100002485 у розмірі 29 366,47 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що, що відповідно до Кредитного договору №20.12.2024-100002485 від 20 грудня 2024 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн зі строком користування кредиту 140 календарні дні, до 08 травня 2025 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 %, за 1 день користування кредитом, а Позичальник зобов`язувався погашати кредит та сплачувати проценти по кредиту, та повністю погасити заборгованість за кредитом. Однак, всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв`язку з чим станом на день подання позову утворилась заборгованість у розмірі 29 366,47 грн, з яких: сума заборгованість за кредитом - 12 501,87 грн; заборгованість по відсоткам - 10 270,18 грн, та неустойки у розмірі 6 594,42 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 грудня 2024 року [PERSON] підписала заявку кредитного договору №20.12.2024-100002485, заявка підписана за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е679 (а. с. 15). Згідно відповіді до вказаної заявки, позичальник отримав на умовах, передбачених Договором, грошові кошти у сумі 25 000,00 гривень в строк на 140 днів, дата повернення кредиту 08 травня 2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який видається кредит. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісними кредиторами та відповідачем кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Е679, умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних договорів, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними довідками про переказ грошових коштів на картку позичальника, номер якої вказаний у кредитному договорі, доказів які підтверджували що вказана картка не належить відповідачу матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором №20.12.2024-100002485 від 12 грудня 2024 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 29 366,47 грн, з яких: сума заборгованість за кредитом - 12 501,87 грн; заборгованість по відсоткам - 10 270,18 грн, та неустойки у розмірі 6 594,42 грн. Відповідно до пункту 15 Заявки, неустойка становить 250,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, норми ЦК України прямо забороняють стягнення з позичальників кредитних коштів стягувати неустойку за неналежне виконання зобов`язання, з огляду на вказані положення Закону, вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі 7 050,00 грн. є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає за необхідне зробити власний розрахунок виходячи з сум повернення грошових коштів які позивач вказав у позовній заяві, оскільки, оскільки наданий позивачем розрахунок не містить інформації щодо розміру та дати погашення заборгованості відповідачем, розміру суми боргу, який позивач використовував для нарахування відсотків, розміру відсоткової ставки, яку позивач застосовував для нарахування відсотків, крім того, з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити на які платежі нараховувались повернуті відповідачем грошові кошти. Загалом наданий розрахунок відображає власне волевиявлення працівника товариства, не містить всіх необхідних вихідних даних, які дозволяють встановити його правильність враховуючи умови договору кредиту. При цьому суд враховує правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема у постанові Верховного Суду у справі № 637/992/16-ц від 04 квітня 2018 року в якій зазначено, що: «належним чином дослідити поданий стороною доказ, а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду». Виходячи з умов договору загальна сума кредиту становить 25 000,00 грн, розмір відсотків складає 1,00%, строк кредитування 140 днів. Отже розрахунок заборгованості має здійснюватись наступним чином: За період з 20 грудня 2024 року до 16 січня 2025 року розмір відсотків складає 7 000,00 грн (25 000,00 грн * 1,00% * 28 дні); 16 січня 2025 року відповідач сплатила грошові кошти в сумі 19 269,92 грн, які мають зараховуватись в першу чергу на погашення відсотків, а залишок коштів на погашення суми кредиту. Станом на 17 січня 2025 року борг має становити: 12 730,08 грн тіло кредиту. За період з 17 січня 2025 року до 24 лютого 2025 року розмір відсотків складає 4964,70 грн (12 730,08 грн * 1,00% * 39 дні); 24 лютого 2025 року відповідач сплатила грошові кошти в сумі 8 000,00 грн, які мають зараховуватись в першу чергу на погашення відсотків, а залишок коштів на погашення суми кредиту. Станом на 25 лютого 2025 року борг має становити: 9 694,78 грн тіло кредиту. За період з 25 лютого 2025 року до 29 березня 2025 року 3 199,35 грн (9 694,78 грн * 1,00% * 33 дні); 29 березня 2025 року відповідач сплатила грошові кошти в сумі 11 000,00 грн, які мають зараховуватись в першу чергу на погашення відсотків, а залишок коштів на погашення суми кредиту. Станом на 30 березня 2025 року борг має становити: 1 894,13 грн тіло кредиту. За період з 30 березня 2025 до 08 травня 2025 року розмір відсотків складає 757,65 грн (1 894,13 грн * 1,00% * 40 дні). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, здійснивши власний розрахунок з урахуванням наданої позивачем інформації про погашення боргу, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує до стягнення з відповідача 1 894,13 грн заборгованості за тілом кредиту та 757,65 грн за відсотками, в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 218,74 грн пропорційно задоволеним позовоним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial