Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач 14 серпня 2025 року звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на її користь недоплачене страхове відшкодування в розмірі 19 648,23 грн. та судові витрати. Позов мотивований тим, що 01 грудня 2024 року в м. Дніпро, перехрестя вул. Металургів та вул. Криворізька сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача, та транспортного засобу Renault Clio, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault Clio, д.р.н. [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № СА/000103553. Вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року по справі № 205/17159/24. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль позивача Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] . 17 грудня 2024 року представник позивача направив на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування з пакетом документів. 22 січня 2025 року представник позивача направив на адресу відповідача рахунок з СТО ФОП [PERSON] 29 січня 2025 року представник позивача направив на адресу відповідача постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року по справі № 205/17159/24. 07 березня 2025 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виплатило страхове відшкодування на рахунок СТО у розмірі 62 865,11 грн., не узгодивши розмір із позивачем. 26 березня 2025 року представник позивача направив до НБУ скаргу щодо недоплати страхового відшкодування. НБУ листом від 31 березня 2025 року повідомив, що розмір заподіяної шкоди виплачено на підставі звіту оцінювача [PERSON] № 45825 від 21 січня 2025 року та у випадку незгоди рекомендовано звернутися до суду. 26 березня 2025 року представник позивача направив до відповідача лист незгоди із розміром страхового відшкодування та вимогу щодо доплати страхового відшкодування на підставі висновку експерта Дроздова Ю.В. № 2401/25 від 14 січня 2025 року. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» доплату страхового відшкодування не здійснило, але направила копію звіту, складеного оцінювачем [PERSON] № 45825 від 21 січня 2025 року. Позивач вважає, що звіт оцінювача [PERSON] є неналежним доказом розрахунку матеріальної шкоди. Оцінювач [PERSON] не оглядав пошкоджений транспортний засіб. На огляд прийшов інший представник страховика [PERSON] , який і склав протокол огляду пошкодженого транспортного засобу. [PERSON] не є експертом, тому він не мав права складати звіт без особистого огляду автомобіля позивача. Оцінювачем [PERSON] проігноровано вихідні дані протоколу огляду, занижено вартість ремонтних робіт. Згідно висновку експерта Дроздова Ю.В. № 2401/25 від 14 січня 2025 року вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті пошкодження транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] , склала 85 713,34 грн. Оскільки відповідачем було виплачено 62 865,11 грн., то сума недоплаченого страхового відшкодування складає 19 648,23 грн. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 29 вересня 2025 року до суду від ПрАТ «СК «Євроінс Україна» надійшов відзив на позов, у якому представник просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачем висновок, оскільки законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку. Позивач помилково визначив страховика відповідачем, оскільки позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинен був пред`явити до винуватця ДТП. Крім того, зазначив розмір витрат на правничу допомогу необґрунтовано завищений. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 22 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 10 листопада 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що в межах страхового ліміту, відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди лежить саме на ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Винуватець ДТП не може нести відповідальність, якщо розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. Позивач просить стягнути не реальні збитки на відновлення автомобіля, а саме оцінену шкоду, що встановлена у висновку експерта Дроздова Ю.В. № 2401/25 від 14.01.2025 року. Позивачем в позовній заяві суму франшизи вже враховано, тому вона не підлягає повторному відніманню. Звіт оцінювача [PERSON] складено з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Позивач вважає звіт оцінювача [PERSON] № 45825 від 21.01.2025 року неналежним доказом розрахунку матеріальної шкоди, оскільки звіт складено без особистого огляду оцінювачем пошкодженого автомобіля; з ігноруванням вихідних даних протоколу огляду та з безпідставним заниженням вартості ремонтних робіт та фарбування; оцінювач [PERSON] не має відповідну кваліфікацію. Представник позивача [PERSON] адвокат Демарчук М.В. в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився письмово просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 01 грудня 2024 року о 15 год. 50 хв. в м. Дніпро, перехрестя вул. Металургів та вул. Криворізька сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Renault Clio, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault Clio, д.р.н. [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № СА/000103553, ліміт за шкоду майну 160 000,00 грн., франшиза 3 200,00 грн. Вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року по справі № 205/17159/24. В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль позивача Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] . 17 грудня 2024 року представник позивача направив на електронну адресу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування з пакетом документів. 26 грудня 2024 року уповноваженою особою ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Ярмолюк В.В. був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] . 21 січня 2025 року оцінювачем [PERSON] за заявою ПрАТ «СК «Євроінс Україна» був підготовлений звіт № 45825 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП становить 66 065,11 грн. з урахуванням ПДВ. 22 січня 2025 року представник позивача направив на адресу відповідача рахунок з СТО ФОП [PERSON] 29 січня 2025 року представник позивача направив на адресу відповідача постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року по справі № 205/17159/24. 07 березня 2025 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за пошкоджений в результаті ДТП 01 грудня 2024 року транспортний засіб Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] , у розмірі 62 865,11 грн. та затверджено страховий акт № 244203/1/2024. 26 березня 2025 року представник позивача направив до Національного банку України скаргу щодо недоплати страхового відшкодування. Національний банк України листом від 31 березня 2025 року повідомив, що розмір заподіяної шкоди виплачено на підставі звіту оцінювача [PERSON] № 45825 від 21 січня 2025 року та у випадку незгоди рекомендовано звернутися до суду. 26 березня 2025 року представник позивача направив до відповідача лист незгоди із розміром страхового відшкодування та вимогу щодо доплати страхового відшкодування на підставі висновку експерта Дроздова Ю.В. № 2401/25 від 14 січня 2025 року. Згідно з висновком експерта № 2401/25 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ), складеного 14 січня 2025 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті пошкодження транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] , склала 85 713,34 грн. Оскільки відповідачем було виплачено 62 865,11 грн., то сума недоплаченого страхового відшкодування складає 19 648,23 грн. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору . Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика) вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (далі КТЗ) визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. У матеріалах справи наявні два звіти щодо визначення вартості заподіяних збитків, розмір яких відрізняється. Відповідно до пункту 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Враховуючи, що оцінювач ФОП [PERSON] особисто пошкоджений автомобіль Mitsubishi Lancer, д.р.н. [NUMBER] , не оглядав, звіт № 45825 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу здійснив по фотознімкам, то суд не бере цей звіт до уваги. Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Тобто п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право потерпілого на самостійне залучення експерта для визначення розміру шкоди, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення страхового відшкодування на підставі висновку експерта № 2401/25 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ), складеного 14 січня 2025 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. Будь-яких доводів та доказів на підтвердження щодо спростування такого висновку відповідачем не надано. Доводи ПрАТ «СК «Євроінс Україна» щодо виконання ним в повному обсязі зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах регламентованих Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 648,23 грн.: 85 713,34 грн. (розмір матеріальної шкоди згідно висновку експерта № 2401/25 від 14 січня 2025 року) 62 865,11 грн. (страхове відшкодування, сплачене відповідачем) 3 200,00 грн. (франшиза). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 4 551,20 грн., з яких: 1 211,20 грн. судовий збір, 3 340,00 грн. витрати на експертизу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved