Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

10.11.2025 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 24494,50 грн та судові витрати: 2423,00 грн судового збору та 5000 грн витрат на правову допомогу. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що між\~ТОВАРИСТВОМ З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~"ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ"\~(23.06.2025\~року назву\~було змінено\~на ТОВАРИСТВО\~З ОБМЕЖЕНОЮ\~ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК\~«ГЕЛЕКСІ»)\~та [PERSON] \~за допомогою\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи було\~укладено договір\~позики №23650\~від 24.08.2018\~в електронній\~формі . На підставі зазначеного договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності, а позичальник зобов`язався повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов, передбачених Договором. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0.01% в день, розмір комісії складає 1.5%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином довготривалий строк, а тому заборгованість відповідача перед позивачем станом на дату подання позову складає 24494,50 грн, із яких: 5000 грн заборгованість за позикою, 19494,50 грн заборгованість за відсотками та комісією за користування позикою. За таких обставин, представник позивача прохає суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за договором позики у сумі 24494,50\~ грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2423,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак разом із позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в суді визнав, що гроші отримував за договором позики, однак не погоджується із сумою нарахованих відсотків та сумою відсотків за користування кредитними коштами, зазначивши, що вони перевищують більше ніж у чотири рази суму самого кредиту. Також зазначив, що сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому просить її зменшити. Суд, вислухавши думку відповідача, розглянувши та вивчивши матеріали справи, дійшов до такого. Судом встановлено, що 24.08.2018 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] укладено договір позики № 23650, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти (позику), а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений договором (а.с. 6-9). Згідно з п. 1.1.1 Договору сума позики 5000 грн. Плата за користування позикою встановлюється у вигляді процентів, що складає 0,01% в день від поточного залишку позики та комісії, що складає 1,5% в день від початкового розміру позики відповідно п. 1.1.1 Договору (п. 1.1.2.1-1.1.2.2 Договору). Відповідно до п. 1.1.3 Договору, нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Пунктом 1.1.4 Договору передбачено, що нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. У п. 1.3 договору сторони дійшли згоди, що пп. 1.1.2-1.1.4 договору не застосовується у разі, якщо позичальник повертає позику в той самий день, що і отримання позики позичальник сплачує на користь позикодавця компенсацію в розмірі 100,00 грн. Строк повернення позики (термін платежу) 12 вересня 2018 року (п. 1.1.5 Договору). Відповідно до п. 4.3 Договору, обчислення строку користування позикою на нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику до строку повернення позики, зазначеному в п. 1.1.5 Договору включно, тобто 12.09.2018. Таким чином, сторони погодили, що строк (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом становить 12.09.2018. Згідно п. 3.2.3 Договору позичальник має право продовжити строк Договору (не більше 3-х разів поспіль). Внесення змін та доповнень до цього Договору оформлюється шляхом укладення сторонами додаткових договорів (п. 9.1 Договору). В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач [PERSON] ініціював продовження строку договору шляхом укладення сторонами додаткових договорів про внесення зміни та/або доповнень до договору в частині продовження строку повернення позики (термін платежу). Доказів протилежного суду не надано. Таким чином, за умовами Договору, кредит надано до 12.09.2018 (строк кредитування) від дати отримання кредиту позичальником. У відповідності до п.9.5 Договору, цей електронний договір та всі додатки до нього має таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій електронній формі. Договір підписаний відповідачем електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора 10063316. У п. 10 договору зазначені реквізити сторін, а саме прізвище, ім`я, по батькові позичальника, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. Факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та позичальником [PERSON] в електронній формі знайшов своє підтвердження. Відповідно до пункту 1.2 Договору кошти (позика) надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.1.1 Договору в безготівковій формі шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника. ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши відповідачу кошти у сумі 5000 грн, що підтверджується договором № 04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04 серпня 2017 року та довідкою ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 01 вересня 2025 року (а.с.18-19). Вказаний лист про здійснення успішного переказу грошових коштів є достатнім доказом виконання ТОВ «ФК «Гелексі» зобов`язання за договором щодо надання відповідачу позики в сумі 5000,00 грн. Грошові кошти відповідачу були надані у спосіб, зазначений в кредитному договорі. У п. 4.2 Договору сторони домовились, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору та розміщується в особистому кабінеті. До договору додано Графік платежів, а також Паспорт позики, з інформаціє про контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інша додаткова інформацію. Згідно з Графіком платежів термін платежу від 24.08.2018, сума позики 5000 грн, проценти за користування позикою 9,5 грн, комісійна винагорода за користування позикою 1425 грн, заборгованість за договором позики на 12.09.2018 становить 6434,50 грн. Відповідно до Паспорту позики основні умови кредитування наведено наступне: тип кредиту - позика; сума кредиту 5000 грн, строк кредитування до 12.09.2018, мета отримання кредиту на споживчі потреби, орієнтовна загальна вартість кредиту 6434,50 грн, де 5000 грн сума позики, 9,50 грн відсотки за користування позикою, 1425,00 грн комісійна винагорода за користування позикою. Кредит повертається одноразово в сумі 6434,50 грн до 12.09.2018 ( а.с. 11-13). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 24.08.2018 по 09.01.2019, за відповідачем [PERSON] за договором позики № 23650 від 24.08.2018 рахується заборгованість у загальному розмірі 24494,50 грн, яка складається із: - 5000 грн - сума позики, - 19494,50 грн - заборгованість за процентами та комісії за користування позикою (а.с. 14-17). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням, умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом установлено, що [PERSON] уклав договір позики в електронній формі та отримав кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору позики шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за договором утворилась заборгованість, яку позивач прохає стягнути на свою користь. Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №23650\~від 24.08.2018\~ в сумі 24494, 50 грн, із яких заборгованість за позикою 5000 грн та заборгованість по процентам та комісії за користування позикою 19494,50 грн. Разом з тим, суд не може погодитися із розміром заборгованості за нарахованими процентами та комісією за користування позикою з огляду на таке. На підставі договору позики, відповідач отримав кредит у сумі 5000 грн, строком повернення позики визначено 12.09.2018. Дата надання (отримання) кредиту 24.08.2018. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається із п. 4.3 Договору проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику до строку повернення позики, зазначеному в п. 1.1.5 Договору, тобто до 12.09.2018 включно. Враховуючи, що строк кредитування був погоджений сторонами до 12.09.2018, доказів того, що позичальник ініціював продовження строку, а також зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять, а відтак розмір процентів підлягає перерахуванню. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору за період з 24.08.2018 по 12.09.2018 складає 9,50 грн (тіло кредиту х проценти за користування позикою згідно п. 1.1.2.1 Договору х строк кредитування). Розмір комісії відповідно до умов договору за період з 24.08.2018 по 12.09.2018 складає 1425,00 грн (тіло кредиту х комісія за позикою згідно п. 1.1.2.2 Договору х строк кредитування), що є обґрунтованим та відповідає умовам Договору. Також суд звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості, нарахування відсотків та комісію здійснювалось відповідно до п. 1.1.2.1, 1.1.2.2 Договору, яка станом на день прострочення позики 12.09.2018 становить 5000 грн сума позики, 9,50 грн сума відсотків та 1425,00 грн сума комісій, що разом становить 6434,50 грн. Суд також зазначає, що вказана вартість позики (заборгованість за договором) погоджена сторонами відповідно до Графіку платежів, що є додатком до кредитного договору, а також Паспортом позики. Разом із тим, як вже було зазначено, за умовами договору, відповідач отримав суму позики на умовах сплати відсотків за користування цими коштами у розмірі 0,01% (п. 1.1.2.1) та комісії у розмірі 1,5% (п. 1.1.2.2) на строк до 12.09.2018. Таким чином, сума позики 5000 грн, проценти за користування кредитними коштами нараховані за цей період у сумі 9,50 грн та комісійна винагорода за користування позикою у сумі 1425,00 грн підлягають стягненню з відповідача і це відповідає змісту договору в цілому. Суд також звертає увагу на те, що п.5.3 Договору передбачено плату за користування позикою за Договором у розмірі 3% в день. На думку суду, вказаний пункт договору викладено не коректно і не дає розуміння випадків його застосування. Вирішуючи позовні вимоги стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає таке. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 14-154цс18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 14-318цс18 міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України. Таких вимог позивачем заявлено не було. Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку про часткове стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь позивача, а саме в частині на суму 6434,50 грн, як це передбачено умовами договору та відповідно до графіку. При вирішенні питання щодо понесених сторонами судових витрат, суд дійшов такого. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2423 грн, замість 2422,40 грн. Позовні вимоги позивача задоволено частково. Заявлені позовні вимоги на суму 24494,50 грн, а задоволено на суму 6434,50 грн, тобто на 26,27%. Із урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 636, 36 грн. Крім цього, згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та адвокатом Рудзей Ю.В.; Акт № 23650 наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 01 вересня 2025 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг (аналіз обставин справи, надання консультацій, складання позовної заяви, формування додатків до позовної заяви) становить 5000 грн (а.с. 20, 21). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Відповідно до п. 1.7 Договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, розмір гонорару адвоката визначається за домовленістю сторін та відображається у акті приймання-передачі наданих послуг. Як вбачається із п. 3 Акту № 23650 наданих послуг правничої допомоги від 01.09.2025 року, оплата правничої допомоги адвокату здійснюється клієнтом протягом трьох робочих днів з дати набрання законної сили рішенням по суті справи. Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає заявлені позивачем витрати обґрунтованими, такими, що відповідають критерію розумності, складності та конкретним обставинам справи. Підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката суд не вбачає. Разом з тим, враховуючи, що позов задоволено частково, то відповідно і розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Із урахуванням зазначеного, із відповідача на користь позивача, підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1313,50 грн ( виходячи з розрахунку: 26,27% (розмір задоволених позовних вимог) х 5000 грн (сума витрат на правничу допомогу).

Outcome: partial