Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Адвокат Бузовський О.І. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] за участі третьої особи: Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.07.2006 року він та відповідачка уклали шлюб, а [INFO] у них народився син [PERSON] 16.09.2013 року за рішенням Балтського районного суду Одеської області шлюб між ними було розірвано. Згідно з судовим наказом Балтського районного суду Одеської області від 16.01.2019 року за № 493/2609/18 з відповідачки на його користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в тому числі і [PERSON] , [INFO] . Відповідачка аліменти не сплачувала, діти перебувають на його повному утримуванні. Відповідачка жодним чином участі в житті сина не приймала та не приймає. На даний час [PERSON] , [INFO] , навчається в ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти» за денною формою навчання на 2 курсі. Відповідачка навчанням сина не цікавиться, у його вихованні участі не приймає. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка, заперечуючи проти задоволення позову, зазначила, що після розлучення відповідач вигнав її з будинку і вона була вимушена шукати інше житло. Разом з дітьми вона переїхала та стала проживати с. Бендзари Балтського району Одеської області, але згодом відповідач разом зі своєю матір`ю стали переманювати дітей до себе, і в результаті діти пішли жити до батька. На сьогоднішній день вона має ще двох доньок: одна неповнолітня, інша - малолітня. Діти хворіють та мають фізичні вади, одна із дівчаток хворіє на астму, тому більшість уваги приділяється їм. Що стосується сина [PERSON] , вона пояснила, що телефонує дитині. Нещодавно на його прохання передала йому 500,00 грн. Коли вона з малолітньою дочкою перебувала на лікуванні в м. Одесі, то зустрічалася з сином. Просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Третя особа - представник Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області позовні вимоги не підтримала, зазначивши, що позбавлення відповідачки батьківських прав не відповідає інтересам дитини, надавши відповідний висновок та подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши позивача його представника, відповідачку, ознайомившись з висновком Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області щодо недоцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі 11.07.2006 року уклали шлюб та є батьками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією особистого паспорта позивача (а.с.8, 10, 11), а також батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Пасицелівською сільською радою Балтського району Одеської області 17.03.2008 року . Шлюб сторони розірвали відповідно до рішення Балтського районного суду Одеської області від 16.09.2013 року справа № 493/1667/13-ц. Як вбачається з Висновку Балтської районної державної адміністрації як органі опіки та піклування про доцільність проживання дітей з батьком (а.с. 15-16) мати, відповідачка по справі після розлучення переїхала проживати в с. Бендзари Балтського району одеської області та вдруге вийшла заміж. У 2016 році між батьками виник спір щодо місця проживання дітей. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 26.01.2016 року були встановлені години спілкування батька з дітьми, і з того часу діти мали можливість перебувати у батька вдома. Влітку 2016 року найстарша донька [PERSON] залишилася проживати з батьком та бабусею, а влітку сини [PERSON] та [PERSON] також пішли проживати до батька та бабусі. Відповідачка допустила заборгованість щодо сплати аліментів, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] станом на 13.12.2024 року в сумі 97906,03 грн. (а.с. 19). Відповідно до довідки Балтської міської ради Одеської області від 25.10.2024 року № 96 позивач проживає в с. Пасицели Подільського району Одеської області разом з синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 20). За даними ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти», довідка № 557 від 11.11.2024 року, [PERSON] є здобувачем освіти базового рівня професійної освіти, за денною формою навчання, 2 курсу. (а.с.21). З характеристики, виданої директором ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти» 11.11.2024 року вбачається, що мати у вихованні участі не приймає. (а.с.22). Згідно висновку Балтської міська рада Одеської області від 25.04.2025 року позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є недоцільним (а.с.62-65) Вирішуючи спірне питання суд виходить з наступного. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п. 100) З огляду на вказане, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин саме цієї справи не доведено. Позивачем [PERSON] не надано достатніх підстав (злісне ухилення від обов`язків, жорстоке поводження, хронічний алкоголізм/наркоманія тощо) для ухвалення позитивного рішення. Натомість відповідачка в судові засідання наполегливо просила суд не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона любить дітей, хоче спілкуватись з ними, зокрема з сином [PERSON] , допомагає дитині в силу своїх можливостей, вказувала, що вона не вживає алкоголь, веде пристойний спосіб життя, має двох дітей від другого шлюбу, однак зважаючи на їхні фізичні вади їм приділяє більше уваги чим іншим дітям. З висновку Балтської міська рада Одеської області від 25.04.2025 року щодо недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.62-65), вбачається, що між сином і матір`ю існують добрі стосунки, він любить її, багато спільних позитивних моментів у їхньому житті було до розлучення батьків. Мати і син обмінялися телефонами і домовилися про зустріч. Враховуючи фактичні обставини справи, на думку суду, лише самого встановлення факту відсутності активного спілкування відповідачки з сином, відсутності фінансової підтримки дитини з її боку та її участі у вихованні дитини є недостатнім для позбавлення батьківських прав, оскільки у відповідачки, на думку суду, були на це об`єктивні причини, пов`язані з розлученням із позивачем, зміною місця проживання та перебуванням на її утриманні двох дітей від другого шлюбу, одна з яких є малолітньою. Суд не вбачає з боку відповідачки свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо сина [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed