Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

12.06.2023 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із вказаним позовом в якому, з урахуванням уточнення просив усунути від права спадкування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та визнати позивача єдиним спадкоємцем. В обґрунтування позову вказав, що [INFO] померла [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру [ADDRESS] ; садові будинки в СТ «Глядин» в Хотянівській сільській раді Вишгородського району Київської області, вул. Ієрусалимська, 4 та [ADDRESS] ; земельні ділянка з кадастровими номерами 3221888800:37:186:01052, площею 0,06 га та №3221888800:37:186:0151, площею 0,1176 га; легковий автомобіль «lioncel» 2007 року випуску та на половину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що після смерті [PERSON] він прийняв спадщину, але внаслідок низки протиправних дій з 18.02.2023 року він втратив доступ до будинку в якому мешкав та будував його з 2003 року. 13.02.2023 року позивач був вимушений офіційно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На думку позивача, відповідачі мають бути усунені від спадкування за померлою [PERSON] , оскільки вони ухилялись від надання допомоги померлій, ніколи не опікувались померлою, ніколи не надавали фізичну, матеріальну та моральну допомогу, ніколи не брали участі в утриманні родини померлої, відмовили у допомозі спадкодавиці, яка перебувала в безпорадному стані зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою та каліцтвом, коли вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, ніколи не брали участі у набутті матеріальних статків з яких складається спадщина, ніколи не проживали однією сім`єю із спадкодавицею та не мали родинних стосунків з нею. Позивач вважає, що поведінка відповідачів полягала у свідомій бездіяльності по відношенню до спадкодавиці, яка зверталась до них за допомогою та навмисному залишенні її на призволяще.При цьому, з початку російського вторгнення в Україну [PERSON] зателефонувала [PERSON] та запросила його разом з сім`єю проживати з нею повідомивши про свій безпорадний стан, але він відмовився від цієї пропозиції та ухилився від надання допомоги своїй рідній тітці. За таких обставин, відповідачі на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України мають бути усунені від права спадкування після смерті [PERSON] , оскільки за життя остання була інвалідом 1-ї групи через тяжку хворобу, перебувала у безпорадному стані, не могла без сторонньої допомоги самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19.06.2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області. Матеріали цивільної справи надійшли до Вишгородського районного суду Київської області 27.07.2023 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31.07.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30.08.2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що [INFO] померла тітка відповідача [PERSON] , яка на момент своєї смерті фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] була рідною сестра покійного батька відповідача [PERSON] , який помер [INFO] . 27 березня 1982 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу отримала прізвище « [PERSON] ». [PERSON] від першого шлюбу, на момент укладення шлюбу з тіткою відповідача, на своєму утриманні мав двох неповнолітніх дітей синів [PERSON] та [PERSON] , яким було на той час 14 та 15 років відповідно. Тітка відповідача їм стала мачухою, оскільки їх усиновлення чи оформлення опіки (опікунства) не здійснювалось. Вони проживали однією сім?єю, тітка фактично їх опікувала та безпосередньо приймала участь у їх вихованні, навчанні, догляді. Відповідно вони разом зі своїми дітьми опікувались, вели спільне господарство та утримували до смерті свого батька [PERSON] та тітку відповідача - [PERSON] . Отже, [PERSON] та [PERSON] є звідними двоюрідними братами відповідача. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Оскільки після смерті [PERSON] , яка постійно на день свої смерті мешкала за адресою: [ADDRESS] , а спадкоємці, передбачені ст. 1261-1265 ЦК України у померлої відсутні, то відповідач став спадкоємець відповідно до ч. 1266 ЦК України, так як його батько [PERSON] , який помер [INFO] був братом спадкодавця [PERSON] . Оскільки з серпня 2015 року відповідач перебував на дійсній військовій службі в Збройних Силах України, лише 2 березня 2023 року він зміг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Ознайомившись з позовною заявою [PERSON] , який вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом, хоча будь-якого ступеню родинних зв?язків з спадкодавцем не мав та не має, відповідач позовні вимоги не визнає повністю та з ними не згоден. Відповідач стверджує, що викладені у позові обставини є неправдивими, надуманими, безпідставними та бездоказовими. Не погоджується та категорично заперечує відповідач і проти вимог щодо існування підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України для усунення від спадкування. Твердження позивача про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги своїй рідній тітці та їй відмовив у цьому не відповідають дійсності, а з урахуванням того, що з серпня 2015 року відповідач перебуває на дійсній військовій службі в Збройних Силах України та виконує свій військовий обов?язок під час війни в Україні він фізично не міг надавати допомогу своїй тітці в тому числі прибути на її похорони, як і на похорони свого батька, який помер днем раніше від дня смерті тітки. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.12.2023 року, за клопотанням представника відповідача, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобалії І.В. копію спадкової справи №70257263, номер у нотаріуса 2/2023, спадкодавець: [PERSON] , яка померла [INFO] , 02.02.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій заперечував викладені у відзиві обставини та вказав, що ніхто з родини [PERSON] ніколи не мешкав з померлою [PERSON] , при цьому саме позивач до смерті [PERSON] та [PERSON] проживав разом з ними однією сім`єю, будували домогосподарство та його обслуговували. Позивач ніс власні витрати на спільні потреби сім`ї, возив подружжя на власному авто на відпочинок, у справах і по лікарнях, оформляв спадщину, соціальний статус і допомогу, обслуговував і організовував обслуговування, займався похованням за власні кошти. Коли 11.04.2022 року [PERSON] потрібно було забрати із лікарні на інвалідному візку, це за домовленістю з позивачем зробила саме подруга спадкодавиці [PERSON] . Усі інші без виключення відмовились прийняти опіку на себе. Витребувана ухвалою суду від 13.12.2023 року копія спадкової справи надійшла до суду 15.03.2024 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.09.2024 року замінено третю особу Головне територіальне управління юстиції у місті Києві на Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 15.11.2024 року до суду від представника Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) надійшли пояснення щодо позовної заяви в яких вказано, що рішення по справі предметом якої є усунення від справа спадкування жодним чином не вплине на права чи обов`язки Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), а тому залучення їх до справи є безпідставним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Зайцев І.Ю. заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивач не є членом родини та спадкоємцем, а тому не має права звернення до суду із позовом про усунення від права спадкування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, поважності причин неявки не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважності причин неявки не повідомив. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач пояснив, що вважав [PERSON] своєю сім`єю, оскільки з раннього дитинства, у період, коли він не мав власного житла, часто залишався на ночівлю в будинку, де проживав разом зі своєю матір`ю. Згодом [PERSON] познайомився з [PERSON] , після чого позивач разом з їхніми малолітніми дітьми приїжджав до них у гості. Також зазначив, що надавав допомогу у будівництві будинку. До моменту, коли [PERSON] та [PERSON] не визначилися з долею спадкового майна, родичі постійно підтримували з ними стосунки та відвідували їх, однак після прийняття ними рішення скласти заповіти один на одного, кожен з членів сім`ї почав жити власним життям. Після смерті [PERSON] саме позивач надавав [PERSON] допомогу в оформленні необхідних документів та організації поховання. Також зазначив, що щоденно підтримував зв`язок з [PERSON] за допомогою месенджера «Viber», а після її смерті організував поховання за власні кошти. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знала [PERSON] та [PERSON] з 2000-х років, при цьому зазначила, що саме позивач їх познайомив. Повідомила, що у період, коли вона ще працювала, їздила до них у гості на вихідних. Також вказала, що вони разом їздили на відпочинок, куди їх возив позивач на власному автомобілі, і що позивач постійно був присутній у будинку. Зазначила, що з початком повномасштабної війни [PERSON] було ампутовано ногу, і в цей час позивач [PERSON] був відсутній, оскільки вивіз своїх дітей за кордон. Оскільки не було кому забрати [PERSON] з лікарні, остання зателефонувала їй, після чого вона забрала її з медичного закладу. Також зазначила, що проживала разом з [PERSON] до моменту повернення [PERSON] . Вказала, що відповідач [PERSON] приїжджав до неї лише один раз, строком приблизно на тиждень, у літній період 2021 року. Щодо майна позивача, яке знаходиться в будинку [PERSON] , повідомила, що їй відомо про те, що він привіз туди картини, радіоприймач, телевізор, програвач та фотозбільшувач. Стосовно спілкування [PERSON] з відповідачем [PERSON] свідок пояснила, що одразу після виписки з лікарні, вони телефонували один одному приблизно один-два рази на місяць. При цьому з відповідачами [PERSON] та [PERSON] у її присутності [PERSON] не спілкувалася, а номер телефону [PERSON] взагалі не був відомий. Також зазначила, що їй відомо про ситуацію, коли відповідач [PERSON] на Великдень надіслав [PERSON] через месенджер «Viber» фотографію накритого столу, при цьому не зателефонував та не поцікавився станом її здоров`я. Пояснила, що онуки приїжджали до [PERSON] на день народження, при цьому старший онук навідувався частіше ще під час навчання у школі та надавав допомогу. Також свідку відомо, що організацією поховання [PERSON] займався позивач. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, з 1989 року знає сім`ю [PERSON] , оскільки вони були друзями та постійно спілкувалися на сходинковому майданчику. Свідок зазначив, що був присутній на похованні [PERSON] та [PERSON] , при цьому на похороні також були присутні відповідачі. Кому саме належало фінансування поховань, йому не відомо, оскільки він був лише присутній там. Пояснив, що з початком повномасштабної війни [PERSON] було ампутовано ногу, у зв`язку з чим через перекриття доріг вона телефонувала йому з проханням привезти ліки. Свідок повідомив, що відвідував її приблизно через день, привозив ліки та готував їжу, зокрема варив бульйон, оскільки допомагати їй більше було нікому. Також зазначив, що ще одна подруга [PERSON] , медсестра [PERSON] , іноді навідувалася до неї, тоді як інші не приїжджали. Крім того, свідок зазначив, що протягом одного місяця у 2022 році проживав у будинку [PERSON] та надавав допомогу по господарству, оскільки вона була сама. Свідок вказав, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] бачив періодично, зокрема коли вони приїжджали допомагати батькові. Позивач, за словами свідка, також приїжджав, однак до моменту поховання свідок його не бачив. Разом з тим зазначив, що у період, коли [PERSON] перебувала одна, позивач [PERSON] приїжджав лише двічі за весь час його перебування там. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з родиною [PERSON] приблизно з 1990-х років. Зазначив, що йому не відомо, хто саме здійснював будівництво дачного будинку, однак участь у його зведенні брали [PERSON] та [PERSON] . Також повідомив, що на похованні присутнім не був. Свідок вказав, що йому не відомі обставини участі позивача у будівництві будинку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сином відповідача [PERSON] дитинстві він приїжджав до дідуся та бабусі - [PERSON] та [PERSON] , спочатку ще тоді, коли дачний будинок був старим, а згодом і після будівництва нового. Зазначив, що надавав допомогу по господарству. Свідок пояснив, що позивача бачив переважно під час святкових заходів та застіль. За його словами, позивач постійно на дачі не проживав, однак інколи залишався на ночівлю у вихідні дні, коли всі родичі приїжджали разом. Також пояснив, що після початку повномасштабного вторгнення він перебував у військовій частині та не мав можливості приїжджати до [PERSON] . Зазначив, що до [PERSON] приїжджали всі родичі. Крім того, вказав, що на похованні були присутні як позивач, так і відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сином відповідача [PERSON] . Зазначив, що під час перебування на роботі отримав телефонний дзвінок від батька, який сказав, що щось сталось, оскільки бабуся - [PERSON] не відповідала на телефонні дзвінки. Після цього він одразу поїхав на дачу. Прибувши на місце, він побачив працівників медичної допомоги та вперше дізнався про те, що у [PERSON] була ампутована нога, оскільки після проведення ампутації він її не бачив. Згодом медичними працівниками було констатовано смерть [PERSON] . Після цього свідок забрав обидва мобільні телефони [PERSON] та почав телефонувати родичам і знайомим з метою повідомлення про її смерть. Свідок зазначив, що про смерть [PERSON] позивач, як і інші, дізнався саме після настання смерті. Також пояснив, що організація поховання була складною, при цьому його батько [PERSON] та брат батька [PERSON] , які є відповідачами у даній справі, брали на себе фінансову відповідальність за організацію поховання. Крім того, свідок зазначив, що раніше часто перебував на дачі до закінчення школи приїжджав майже кожні вихідні, а з віком - приблизно один раз на пів року або раз на квартал, орієнтовно у період 20132016 років. За його словами, позивач також іноді приїжджав на дачу разом зі своїми доньками та дружиною, однак такі візити не мали постійного характеру. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є колишньою дружиною відповідача [PERSON] . Вони уклали шлюб у 1994 році, після чого переїхали до м. Києва, а згодом у м. Вишгороді отримали житло як військовослужбовці. Офіційно вони перебували у шлюбі до травня 2010 року, фактично припинивши спільне проживання у 2014 році. Свідок пояснила, що у період проживання у м. Вишгороді вони часто їздили до [PERSON] та [PERSON] , зокрема під час будівництва будинку, коли всі здебільшого перебували на дачі. За її словами, колишній чоловік після роботи постійно їздив допомагати з будівництвом будинку, що, зокрема, стало однією з причин розірвання шлюбу. При цьому свідок зазначила, що не може підтвердити участь позивача у будівництві будинку. За її словами, позивач підтримував родинні стосунки, приїжджав на святкові заходи, однак частіше позичав кошти, ніж надавав допомогу. Також пояснила, що після смерті [PERSON] у похованні брали участь усі родичі, при цьому організаційні питання переважно вирішував [PERSON] . Свідок вказала, що відповідач [PERSON] є племінником [PERSON] та постійно навідувався до них, однак з початком повномасштабного вторгнення перебував на військовій службі. Крім того, зазначила, що не бачила, аби позивач брав участь у будівництві чи подальшому утриманні будинку. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що як вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. З копії свідоцтва по народження серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] (відповідач) є сином [PERSON] . Таким чином відповідач [PERSON] є племінником [PERSON] . 27.03.1982 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, внаслідок чого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.03.1982 року. Як встановлено судом під час розгляду справи, та не заперечується учасниками провадження, [PERSON] та [PERSON] від шлюбу спільних дітей не мали, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , який як встановлено судом є рідним братом [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.01.2023 року. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З лікарського свідоцтва про смерть №435 від 28.12.2022 року вбачається, що [PERSON] померла від ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз у віці 67 років. За життя [PERSON] склала заповіт яким все її майно рухоме та не рухоме де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона матиме право за законом і що їй належатиме на день смерті, в тому числі грошові вклади вона заповіла [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В. та зареєстровано в реєстрі за №4-224. Як встановлено судом [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Інших заповітів чи спадкових договорів [PERSON] не складала. Таким чином,\~після смерті\~ [PERSON] \~відкрилась спадщина\~на належне\~їй спадкове\~майно,\~а саме\~на: квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1685 від 26.08.2022 року; земельну ділянку з кадастровими номерами 3221888800:37:186:01052, площею 0,06 га, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину №1617; садовий будинок в СТ «Глядин» в Хотянівській сільській раді Вишгородського району Київської області, вул. Ієрусалимська, 4, який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1616 від 18.08.2022 року, земельну ділянку з кадастровим номером №3221888800:37:186:0151, площею 0,1176 га, яка належала їй на підставі договору дарування земельної ділянки №1349 від 16.08.2018 року; садовий будинок в СТ «Глядин» в Хотянівській сільській раді Вишгородського району Київської області, вул. Ієрусалимська, 4-а, який належав їй на підставі договору дарування №1348 від 16.08.2018 року. 13.02.2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабалії І.В. із заявою №4 про прийняття спадщини за законом. На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабалією І.В. заведено спадкову справу №2/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] . З інформаційної довідки зі спадкового реєстру №71455772 від 13.02.2023 року вбачається, що свідоцтва про право на спадщину до майна померлої [PERSON] не видавались. 02.05.2023 року [PERSON] звернувся до нотаріальних органів із заявою №10 про прийняття спадщини за законом після смерті його тітки [PERSON] . 19.06.2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабалії І.В. із заявою №16 про зупинення вчинення нотаріальних дій, у зв`язку з його зверненням до суду із позовом про усунення осіб від права спадкування. 27.06.2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Державної нотаріальної контори із заявами №22 та №23 про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 28.06.2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабалії І.В. із заявою №25 про встановлення кола спадкоємців за законом. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач включив до спадкової маси половину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак відповідач [PERSON] заперечуючи вказану обставину долучив до матеріалів справи копію заповіту складеного [PERSON] та копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно з якого вбачається, що вказане майно на праві приватної власності належало [PERSON] . На підтвердження своєї участі у житті та наданні допомоги померлій [PERSON] позивачем до матеріалів справи долучено копії медичних виписок, довідок та рахунків на оплату медичних послуг і пов`язаних витрат. Водночас суд зауважує, що подані матеріали можуть слугувати лише елементом доказової бази щодо факту надання допомоги, проте не містять прямого підтвердження правових підстав для набуття спадкового майна або участі у розпорядженні майном померлої. Як доказ участі у похованні [PERSON] позивачем долучено до справи довідку про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва від 30.12.2022 року №10.19651, договір-замовлення №10.19651П на організацію та проведення поховання від 29.12.2022 року, а також фіскальний чек на оплату вказаних послуг сумою 5\~307,64 грн. Відповідач [PERSON] зазначав, що не міг навідувати тітку [PERSON] , у зв`язку перебуванням на військовій службі з 2015 року на підтвердження чого долучив до матеріалів справи копію послужного списку №3409604050, копію довідки командира військової частини [NUMBER] від 15.09.2023 року, копію посвідчення серії [NUMBER] учасника бойових дій, копію довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, сувернітету та територіальної цілісності України №09/958 від 12.12.2023 року, копію контракту укладеного з [PERSON] та Міністерством оборони України про проходження громадянами України служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 13.09.2020 року. Також, до матеріалів справи позивачем долучено фотографії з померлою [PERSON] , які, за його твердженням, підтверджують факти проведення спільного часу та ведення спільного побуту з нею. Суд зазначає, що інші докази, долучені сторонами до матеріалів справи, не приймаються судом до уваги, не підлягають дослідженню та оцінці, оскільки за своїм змістом і предметом доказування вони не стосуються спірних правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, а саме вимог про усунення від права на спадкування. Зазначені докази не підтверджують та не спростовують обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим суд вважає їх такими, що не впливають на висновки суду щодо заявлених позовних вимог. Питання щодо усунення від права на спадкування врегульоване статтею 1224 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Тобто для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 13 січня 2021 року по справі 431/2579/17. Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного для усунення від права на спадкування за законом необхідно довести, що спадкодавець за життя звертався до спадкоємця з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого спадкоємець свідомо ухилявся, що допомоги, яку надавав позивач було недостатньо і спадкодавець потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідачів. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідачів. За вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] дійсно перебувала у тяжкому стані здоров`я, була особою з інвалідністю І групи, у зв`язку з чим мала суттєві обмеження життєдіяльності. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перенесла ампутацію нижньої кінцівки, що об`єктивно унеможливлювало її самостійне пересування та повноцінне самообслуговування. За таких обставин вона постійно потребувала стороннього догляду, допомоги у побуті, забезпеченні щоденних життєвих потреб, а також супроводу та підтримки, пов`язаних із станом її здоров`я. При цьому позивачем не доведено, що відповідачі свідомо ухилялися від надання допомоги спадкодавцю, мали реальну можливість таку допомогу надавати, однак безпідставно не вчиняли відповідних дій, а також те, що [PERSON] потребувала допомоги саме з боку відповідачів. Суд враховує, що відповідач [PERSON] у спірний період перебував на військовій службі, у зв`язку з чим об`єктивно був позбавлений можливості здійснювати постійний догляд за хворою тіткою, зокрема в умовах повномасштабного збройного вторгнення. Крім того, допитані у судовому засіданні свідки не підтвердили обставин свідомого ухилення відповідачів від надання допомоги [PERSON] , а надані ними показання не свідчать про наявність у відповідачів реальної можливості здійснювати такий догляд і водночас умисно відмовлятися від нього. Долучені до матеріалів справи фотографії позивача з померлою [PERSON] , також не можуть бути доказом ухилення відповідачів від допомоги спадкодавцеві, оскільки на цих фотографіях відображені окремі епізоди спільного перебування, однак вони не містять інформації про наявність правових підстав для претензій на спадкове майно або про участь позивача у господарській діяльності померлої. Враховуючи це, такі фотографії можуть бути оцінені лише як ілюстративний матеріал щодо соціальних та сімейних стосунків, але не є безпосереднім доказом, що підтверджує право на спадкування. Встановивши, що позивач не надав жодного належного доказу існування будь-якої обставини, визначеної як обов`язкової для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві [PERSON] допомоги при можливості її надання; потреби спадкодавця [PERSON] в допомозі саме від відповідачів, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення від права спадкування. Зазначене свідчить про відсутність правових умов (підстав), передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, які надавали б право усунути відповідачів від спадкування за законом, відтак у задоволенні позову [PERSON] про усунення від права на спадкування слід відмовити. Крім того, у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі №534/1318/17 (провадження №61-1821св19) зазначено, що: «вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Оскільки позивач не довів в установленому законом порядку, що він є особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, суд приходить до висновку про безпідставність такої вимоги. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування то відсутні правові підстави для задоволення похідної позовної вимоги про визнання позивача єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , оскільки вимога про визнання позивача єдиним спадкоємцем за законом безпосередньо ґрунтується на задоволенні вимоги про усунення інших спадкоємців від права на спадкування, її задоволення є неможливим за відсутності встановлених судом підстав для такого усунення.

Outcome: dismissed