Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON] , на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит № FU0GI0000006626\~ від 27 березня 2008 року в розмірі 235 688,28 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідачем [PERSON] неналежно виконуються умови укладеного між ним та банком договору про іпотечний кредит № FU0GI0000006626\~ від 27 березня 2008 року, у зв`язку з чим станом на час звернення до суду утворилася заборгованість в розмірі 235 688,28 грн., яка складається з: 121 344,45 грн. заборгованість за кредитом, 67 924,92 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 46 418,91 грн. заборгованість за пенею. Посилається на те, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредит в сумі 187 200,00 грн. строком до 27.03.2023 року. Натомість Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з даним цивільним позовом. Представником Позивача подано заяву розгляд справи без його участі, в якій представник позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відзиву на позов до суду не надходило. Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № FU0GI0000006626, за умовами якого кредитор зобов`язувався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 187 200,00 грн., а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 187 200,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13.08 % річних , а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Відповідно до пункту 1.3 договору про іпотечний кредит №FU0GI0000006626 від 27.03.2008 року кредит надається строком погашення не пізніше 27.03.2023 р. на: поліпшення якості окремого житлового будинку. Кредит надається шляхом (видачі готівки через касу/зарахування кредитором коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER] , відкритий у кредитора (пункт 2.3 договору №FU0GI0000006626 від 27.03.2008 року). У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено Судом, банк виконав взяті на себе зобов`язання за договором про іпотечний кредит №FU0GI0000006626 від 27.03.2008 року, надавши позичальнику [PERSON] кредит в сумі 187 200,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи видатковим касовим ордером №1 від 27.03.2008 року. В той же час Відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами кредитного договору належним чином не виконував, грошові кошти на погашення кредитної заборгованості вносив не в повному розмірі, а з 27.07.2008 такі взагалі припинив виконувати, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №FU0GI0000006626 від 27.03.2008 року станом на 07.03.2025 року розмір заборгованості за умовами кредитного договору №FU0GI0000006626 від 27.03.2008 року становить: за тілом кредиту 121 344,45 грн., за процентами 67 924,92 грн., за комісією 46 418,91 грн. всього 235 688,28 грн. Доказів, які б спростовували вказаний вище розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, стороною Відповідача не надано, як і не надано доказів виконання своїх зобов`язань за кредитним договором №FU0GI0000006626 від 27.03.2008 року належним чином. У зв`язку з цим, оскільки позивач за умовами кредитного договору належним чином виконало свої зобов`язання по наданню кредиту, а відповідач, отримавши кредитні кошти, в подальшому взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого допустив утворення заборгованості по виконанню кредитних зобов`язань, а тому суд вважає, що позивач вправі відновити свої порушені майнові права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача за простроченим тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування кредитом, а також пенею, яка нарахована до 24.02.2022 року. У зв`язку з цим стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума тіла кредиту у розмірі 121 344,45 грн., та процента мів у розмірі 67 924,92 грн. та сума пені у 46 418,91 грн. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета\~ доказування (стаття 77 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved