Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивачка 02 червня 2025 року звернулася до Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн., щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , після чого стягувати аліменти на [PERSON] , щомісяця, у розмірі 5000 грн. до досягнення ним повноліття. На обґрунтування позову зазначила, що 11 вересня 2019 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними, на момент подання позову, не розірваний. Не дивлячись на перебування у зареєстрованому шлюбі, вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не проживають однією сім`єю та не ведуть сумісне господарство з березня цього року. Їхні малолітні діти, [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні та забезпеченні. Відповідач проживає окремо від них, вони з ним не спілкуються після проявів насильства у сім`ї та залякування з його боку по відношенню до неї і наразі вона не володіє інформацією про його життя. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати малолітніх дітей, а також виконувати всі інші батьківські обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дітей. Відповідач взагалі не приймає участі в утриманні та вихованні їхніх дітей. Відповідач, який проживає окремо, ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо виховання та утримання, оскільки з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин між ними, матеріально своїм дітям він не допомагає, участі у їх вихованні зовсім не приймає, не піклується про дітей та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом, як на батька дітей. За таких умов, вона не має можливості у необхідному та достатньому для задоволення всіх потреб дітей обсязі, самостійно, без участі батька, утримувати їхніх дітей. Між ними не досягнуто згоди з приводу розміру і способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати малолітніх дітей. На даний час відповідач працює, він є власником і директором компанії ТОВ «Скандрайв», але їй відомо, що він мав намір передати свою компанію третім особам і залишитися офіційно безробітним для приховування своїх доходів, тому впевненості, що він отримує регулярний офіційний дохід у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб`єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи - підприємця), в неї наразі немає, що не дає їй можливості визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, що є істотними обставинами, які надають підстави суду визначити аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі. При таких обставинах, вона вважає, що на утримання малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , враховуючи економічну нестабільність та воєнний стан в Україні, необхідно стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у подвійному розмірі законодавчо визначеного на даний період, що є тим мінімально необхідним та терміновим для утримання і виховання їх малолітніх дітей. Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати. 13 серпня 2025 року з Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області до Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області надійшов за підсудністю вищезазначений цивільний позов. 14 серпня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27 серпня 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що проти визначеної позивачкою суми відповідач не заперечує, проти повністю не погоджується з доводами, якими вона обґрунтовує свої вимоги, зокрема твердження позивачки, що вони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства з березня 2025 року є неправдивим. Фактичне спільне проживання сім`ї з дітьми тривало до середини травня 2025 року і лише тоді позивачка самовільно, без його відома та згоди, вивезла дітей до України. Після цього вона фактично обірвала будь-які контакти з ним, перестала відповідати на телефонні дзвінки, не повідомляє про місце перебування дітей, не інформує про їхній стан здоров`я та потреби. У зв`язку з цим він був позбавлений можливості безпосередньо брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, хоча має щире бажання це робити. У позові позивачка також зазначає, що нібито він здійснював щодо неї фізичне насильство. Вказані обставини є неправдивими та нічим не підтвердженими. Жодних заяв до правоохоронних органів, жодних доказів чи підтверджуючих документів до позову не додано. Це лише голослівні твердження позивачки, які він розцінює, як наклеп, спосіб тиску на нього та емоційно забарвлену позицію, що має на меті сформувати упереджене ставлення до нього, як до батька. Він ніколи не вчиняв фізичного насильства щодо позивачки і категорично заперечує подібні звинувачення. Проживання сім`ї переважно проходило на території Федеративної Республіки Німеччина. Упродовж тривалого часу саме на нього було покладено фактичний обов`язок щоденного догляду за дітьми та ведення домашнього господарства. Позивачка неодноразово та надовго виїжджала за межі країни, зокрема, до України, і фактично була відсутня у найскладніші періоди догляду за дітьми: прорізування зубів, хвороби, відлучення від пустушки, перехід від годування з пляшечки, адаптація у дошкільному закладі тощо. Так, лише у 2024 році позивачка була відсутня на території Німеччини щонайменше 4 місяці. У 2025 році не менше 2,5 місяців, до моменту самовільного вивезення дітей у травні. Увесь цей час саме він, як батько, щоденно супроводжував дітей у дитячий садок, відвідував із ними лікарів, займався їх побутовими потребами та розвитком. Він завжди ставився до обов`язків батька відповідально, ніколи не уникав виховання дітей, а навпаки був їх основним опікуном у повсякденному житті. Сама позивачка у своєму позові підтверджує, що після вивезення дітей вона повністю ізолювала їх від нього, спілкування не відбувається, досудове врегулювання конфлікту не здійснювалося, на його численні ініціативи вона не реагує. У зв`язку з цим наразі він фактично позбавлений можливості брати участь у вихованні дітей, що його дуже непокоїть та змушує шукати правового захисту своїх батьківських прав. Він повністю усвідомлює свій батьківський обов`язок щодо матеріального забезпечення дітей та не заперечує проти його виконання. Він визнає необхідність утримання дітей та готовий добровільно сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачкою у позовній заяві. Його заперечення стосуються виключно неправдивих та необґрунтованих тверджень позивачки щодо його нібито ухилення від виховання дітей, відсутності участі у їхньому житті чи вчинення протиправних дій. Питання аліментів не є предметом спору між сторонами, його позиція полягає у тому, що діти повинні отримувати належне матеріальне забезпечення і він готовий це робити. Окремо вважає за необхідне звернути увагу суду на низку обставин, які викликають у нього обґрунтоване занепокоєння щодо стабільності психоемоційного стану позивачки та її можливості забезпечення належного догляду за малолітніми дітьми. Зокрема, позивачка систематично зверталася до осіб, що практикують езотеричні методики, зокрема до тарологів, ворожок, екстрасенсів. З його боку неодноразово фіксувалося, що вона приймає рішення, які стосуються дітей, їхнього здоров`я, сімейного життя, ґрунтуючись не на медичних або психологічних рекомендаціях, а на псевдодуховних порадах осіб, які не мають відповідної освіти чи повноважень, деяких випадках подібні дії виглядали ірраціональними або непослідовними та могли створювати ризики для дітей. Упродовж останніх років позивачка неодноразово піддавалася оперативним та медичним втручанням, а також приймала низку лікарських препаратів, у тому числі психотропного або гормонального характеру. Він не має достовірної інформації про повний перелік діагнозів або стан здоров`я, але зафіксовані факти її госпіталізації, приймання медикаментів і зміни у поведінці вказують на можливі психоемоційні коливання. Крім того, наявна інформація про серйозне фінансове навантаження на позивачку, зокрема наявність непогашених кредитів, прострочених зобов`язань, боргів перед банками чи приватними особами. Це створює економічну нестабільність, що прямо впливає на можливість забезпечити дітям стабільні побутові умови, належне харчування, лікування та розвиток. Просить взяти до уваги викладені обставини та прийняти їх при винесенні рішення по суті. при визначенні розміру аліментів вирішити справу відповідно до заявлених вимог позивачки, оскільки відповідач готовий їх добровільно сплачувати. 07 жовтня 2025 року від представниці позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі, у якій зазначено, що позивачка просить суд цивільну справу за її позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітніх дітей розглянути за відсутності її та її представника, позовні вимоги підтримує у заявленому обсязі. 25 листопада 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання, у якому зазначено, що відповідач повністю визнає позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі, визначеному позивачкою у позовній заяві, оскільки вважає свій обов`язок щодо матеріального забезпечення дітей безумовним і готовий добровільно його виконувати. Разом з тим, відповідач просить суд при ухваленні рішення врахувати позицію, викладену у відзиві на позовну заяву від 26 серпня 2025 року. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2019 року, від якого вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 589, копіями свідоцтв про народження, актові записи №№2303, 2851 (а.с. 13-15) та визнано сторонами. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, з урахуванням найкращих інтересів дітей та заяви відповідача про визнання позовних вимог в частині розміру аліментів, заявлених до стягнення, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved