Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою, у якій просить оголосити померлим військовослужбовця [PERSON] , [INFO] . Заяву мотивовано тим, що [PERSON] наразі має статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Він зник під час виконання бойового завдання 30.07.2024 поблизу населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області. Зазначає, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] № 148 від 25.05.2024 року, солдата [PERSON] , який був прийнятий на військову службу за контрактом [INFO] , зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду стрільця з штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 16 штурмової спеціалізованої роти 6 штурмового спеціалізованого батальйону, ВОС 100915А. [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованогобатальйону (ШКВАЛ) та брав безпосередню участь у бойових діях, або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Донецької області, про що свідчить витяг із Наказу командира військової частини (по стройовій частині) № 188 від 04.07.2024 року та № 214 від 30.07.2024 року. Заявник вказує, що відповідно до Акту службового розслідування від 29.10.2024 року, затвердженого командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , встановлені наступні обставини. Так, 30.07.2024 року під час блокування групою «ШКВАЛ» 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини [NUMBER] у районі населеного пункту [ADDRESS] , було виявлено відсутність військовослужбовця - солдата [PERSON] . Згідно рапорту командира штурмового спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини старшого лейтенанта [PERSON] , стало відомо, що 30.07.2024 року зник безвісти солдат [PERSON] . Крім того, неправомірні дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, добровільної здачі в полон у військовослужбовця солдата [PERSON] , відсутні. Також заявник вказує, що місце знаходження солдата [PERSON] невідомо, констатувати загибель або потрапляння в полон з третіх джерел неможливо. Із витягу з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими № 2022_23_9635, який сформовано на підставі запиту рідної сестри війсьвослужбовця [PERSON] інформація про перебування (утримання) останнього в полоні станом на 07.01.2025 року відсутня. 31.02.2025 року заявницею отримано сповіщення Міністерства оборони України № 1/78, згідно якого солдат військової частини [NUMBER] [PERSON] , під час виконання службових обов`язків зник безвісти 30.07.2024 року біля населеного пункту Іванівське Бахмутського району, Донецької області. Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № ВГ-20250910-34 від 10.09.2025 року, [PERSON] зник на території бойових дій. Дата набуття статусу особи зниклої безвісти за особливих обставин 18.10.2024 року. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12024244000001350 від 05.08.2024 року, правова кваліфікація ч.1 ст.115 КК України, встановлено що з 30.07.2024 року поблизу н.п. Іванівське Бахмутського району Донецької області, під час ударно-штурмових дій, безвісті зник військовослужбовець ЗСУ [PERSON] під час виконання свого військового обов`язку, щодо захисту територіальної цілісності та незалежності України. На підставі зібраних документів та викладених відомостей, заявниця просить суд оголосити [PERSON] померлим. У судовому засіданні представник заявниці адвокат Горщар Б.А. заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що всі обставини, які викладені у заяві, відповідають дійсності. Станом на день розгляду справи судом нічого не змінилось, жодними відомостями про військовослужбовця [PERSON] заявниця та її сім`я не володіє. \~ \~ \~ \~ Заінтересована особа Міністерство оборони України про день та час судового розгляду повідомлено належним чином. \~ \~ \~ \~ Заінтересована особа Військова частина [NUMBER] про день та час судового розгляду повідомлена належним чином. \~ \~ \~ \~ Заінтересована особа Славутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про день та час судового розгляду повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~ Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заяви слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, заявниця [PERSON] є матір`ю військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження (повторно) Серії [NUMBER] , актовий запис № 1. Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] № 148 від 25.05.2024 року, солдата [PERSON] , 1992 року народження, який був прийнятий на військову службу за контрактом [INFO] , зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду стрільця з штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 16 штурмової спеціалізованої роти 6 штурмового спеціалізованого батальйону, ВОС 100915А. [PERSON] , проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованогобатальйону (Шквал) та брав безпосередню участь у бойових діях, або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Донецької області, про що свідчить витяг із Наказу командира військової частини (по стройовій частині) № 188 від 04.07.2024 року та № 214 від 30.07.2024 року. Згідно витягу з журналу бойових дій військової частини [NUMBER] № 118т, вбачається що 30.07.2024 року о 18.10.-19.20, група блокування шквал (4в/с) 2шб в р-ні н.п. Іванівське розвідувально пошукові дії в напрямку кут лісу (37U DP 18811-77834) яр (37U DP 18636-78138). Втрати о/с: безвісти зниклі 2 в/с. Зниклі безвісти солдат [PERSON] (шсб «Шквал»). Відповідно до Акту службового розслідування від 29.10.2024 року, затвердженого командиром військової частини [NUMBER] , встановлені наступні обставини, - 30.07.2024 року під час блокування групою « [INFO] » 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини [NUMBER] у районі населеного пункту [ADDRESS] , було виявлено відсутність військовослужбовця, а саме, солдата [PERSON] . Зокрема, солдат [PERSON] разом з іншими військовослужбовцями в проміжок часу 18:10-19:59, група блокування підрозділу « [INFO] », почала ударно-штурмові дії, в напрямку н.п. Іванівське, внаслідок чого, безвісти зник солдат [PERSON] , який перебував в оперативному підпорядкуванні командира [NUMBER] штурмового батальйону та виконував бойове завдання згідно бойового розпорядження командира [NUMBER] штурмового батальйону військової частини. Згідно рапорту командира штурмового спеціалізованого батальйону «Шквал» військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] , стало відомо, що 30.07.2024 року зник безвісти солдат [PERSON] . З пояснень військовослужбовця гранатометника 2 штурмового спеціалізованоговідділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] , стало відомо, що "група у складі якої був [PERSON] (позивний « [PERSON] »), виконувала розвідувально-пошукові дії поблизу н.п. Іванівське. Під час руху, група зустріла противника, та прийняла бій. По рації, вони отримали вказівку, розосередитись, щоб їх не накрили усіх разом. Далі вони почали шукати «нори», та розійшлись метрів на 5-10. [PERSON] , пішов ховатись у окоп, біля дерев, та раптом в цей час, біля нього, пролунав вибух. Коли земля та пил осіли, військові групи спробували підійти до [PERSON] та дізнатись чи все з ним добре. Йому крикнули: « [PERSON] до нас до групи», та він крикнув, що «він триста, нога». В цей час поруч з групою пролунало 2 вибухи та противник продовжив тиснути на групу. Ярослава ніде не було видно. Двоє з групи були поранені. По рації вони отримали команду спробувати евакуюватись та почали відходити, [PERSON] досі ніде не було видно." Коли група вийшла та поранені були направленні на евакуацію вони повідомили, що перед початком бою вони бачили і чули «Ярого», тобто останній раз - 30.07.2024 року. Аналогічні пояснення надано командиром 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону («Шквал») солдатом [PERSON] та заступником командира 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону («Шквал») військової частини солдатом [PERSON] . З вказаного акту службового розслідування також встановлено, що солдат [PERSON] був зарахований до списків військової частини [NUMBER] наказом командира № 148 від 25.05.2024 року. Відповідно до Акту обстеження по факту проживання встановлено, що [PERSON] без реєстрації проживав у [ADDRESS] та був мобілізований до ЗСУ. Даний факт засвідчують сусіди [PERSON] та [PERSON] . Крім того, неправомірні дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, добровільної здачі в полон військовослужбовця [PERSON] , відсутні. Із сповіщення Міністерства оборони України № 1/78 слідує, що солдат військової частини [NUMBER] [PERSON] під час виконання службових обов`язків зник безвісти 30.07.2024 року біля населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області. Із витягу з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими № 2022_23_9635, який сформовано на підставі запиту рідної сестри війсьвослужбовця [PERSON] , слідує, що інформація про перебування (утримання) останнього в полоні станом на 07.01.2025 року відсутня. Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб зниклих безвісти за особливих обставин № ВГ-20250910-34 від 10.09.2025 року [PERSON] , [INFO] , зник на території бойових дій. Дата набуття статусу особи зниклої безвісти за особливих обставин 18.10.2024 року. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12024244000001350 від 05.08.2024 року, правова кваліфікація ч.1 ст.115 КК України, встановлено що з 30.07.2024 року поблизу н.п. Іванівське Бахмутського району Донецької області, під час ударно-штурмових дій, безвісті зник військовослужбовець ЗСУ [PERSON] під час виконання свого військового обов`язку, щодо захисту територіальної цілісності та незалежності України. Таким чином, з аналізу вказаних доказів та того, що компетентними та правоохоронними органами не здобуто жодних відомостей про ймовірне перебування [PERSON] у полоні є підстави для висновків, що солдат [PERSON] , який згідно з дослідженим наказом № 214 від 30.07.2024 вважається таким, що зник безвісти, помер [INFO] і місцем його смерті є населений пункт Іванівське Бахмутського району Донецької області. Відповідно до змістуст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про оголошення її сина [PERSON] померлим, який зник безвісти під час виконання бойового завдання, посилаючись на необхідність реалізації нею її прав та обов`язків, пов`язаних з його смертю, зокрема, отримання необхідної допомоги сім`ї загиблого. Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. Також встановлення такого факту є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. За змістом ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Так, суд зауважує, що відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії російської федерації проти України фізична особа зникла безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені ч. 2 ст. 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів, загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І, навіть, за наявності цих строків, очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак, саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. Визначення шести місяців, як мінімально потрібного строку, відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Шість місяців, які визначені в реченні другому ч. 2 ст. 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. За загальним правилом, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22, шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Також, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2022 № 376. Так, відповідно до п. 2.2. розділу 2 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, с. Іванівське Бахмутської міської територіальної громади є населеним пунктом, де в період з 24.02.2022 по 18.02.2025 велися активні бойові дії. Отже, станом на день розгляду справи судом минув шестимісячний строк з дня закінчення активних бойових дій на відповідній території - с. Іванівське Бахмутської міської територіальної громади, де, як було встановлено судом, 30.07.2024\~року під\~час ударно-штурмових\~дій безвісті\~зник військовослужбовець\~ЗСУ [PERSON] \~виконуючи \~військовий обов`язок\~щодо захисту\~територіальної цілісності\~та незалежності\~України. Крім того, формальне слідування передбаченим термінам у цій нормі - ч. 2 ст. 46 ЦК України прирікало б родину на невизначеність до самого закінчення війни. Такий підхід суперечить зобов`язанням України за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, згідно із законодавством України, є частиною національного законодавства, а її тлумачення в практиці ЄСПЛ є джерелом права. У цій справі суд вбачає колізію між формальним правилом національного права та фундаментальними правами заявниці та її родини. ЄСПЛ у своїй практиці (зокрема, у справах щодо зниклих безвісти, як-от Varnava and Others v. Turkey від 18.09.2009) неодноразово наголошував, що тривала невизначеність щодо долі зниклого родича є формою душевних страждань, що може бути порушенням статті 3 Конвенції (Заборона катування), та є серйозним втручанням у сімейне життя, що захищається статтею 8 (Право на повагу до приватного і сімейного життя). Держава має «позитивні зобов`язання» не лише розслідувати зникнення, а й створювати правові механізми, які дозволяють родичам вирішувати юридичні та практичні проблеми, що виникають через відсутність їхнього близького. Залишати сім`ю в «правовому вакуумі» на невизначений термін (потенційно, на багато років до завершення війни) є непропорційним втручанням у їхнє сімейне життя. Тому суд застосовує тест на пропорційність, зважуючи два інтереси: інтерес держави, який полягає у запобіганні передчасному оголошенню особи померлою (функція «запобіжника»); інтерес родини, який полягає у припиненні стану невизначеності, можливості офіційно вшанувати пам`ять, отримати соціальний захист від держави та вирішити спадкові питання. Щоб оцінити цей баланс, суд враховує фактичний контекст, який склався за час зникнення солдата [PERSON] . З липня 2024 року по теперішній час між Україною та російською федерацією відбувся інтенсивний процес обмінів. Згідно з офіційними даними, станом на грудень 2025 року проведено понад 60 обмінів військовополоненими. Паралельно відбувалися численні репатріації тіл загиблих, під час яких Україна повернула тіла понад десяти тисяч полеглих воїнів. За понад рік часу, впродовж десятків цих обмінів, ані серед живих, ані серед загиблих цього військовослужбовця не знайдено. Це свідчить про те, що всі реальні та практичні можливості для встановлення його долі були вичерпані, що з найвищим ступенем ймовірності вказує на його загибель у бою 30.07.2024. Що більше, відмова у задоволенні заяви прямо порушує фундаментальні права родини, гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (Захист права власності). Практика ЄСПЛ чітко встановлює, що поняття «майно» у сенсі цієї статті має автономне значення і не обмежується лише правом власності на матеріальні речі. Воно охоплює і соціальні виплати, якщо національне законодавство передбачає право на їх отримання. Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» гарантує родині загиблого право на отримання одноразової грошової допомоги, пенсії по втраті годувальника та інших пільг. Ці гарантії є «майном» у розумінні Конвенції. Держава, встановлюючи формальну перепону (необхідність чекати завершення бойових дій), яка робить неможливим отримання свідоцтва про смерть, фактично на невизначений термін позбавляє родину можливості реалізувати своє майнове право. Це є прямим втручанням у право власності. Згідно з практикою ЄСПЛ, таке втручання має бути пропорційним та не покладати на особу «надмірний індивідуальний тягар». Вимога чекати роками, не маючи жодної надії на зміну ситуації, є саме таким надмірним тягарем. Таким чином, держава не виконує свої «позитивні зобов`язання» щодо створення ефективного правового механізму, який би дозволив родині загиблого захисника отримати належний соціальний захист без невиправданих зволікань. Зважуючи інтереси, суд доходить висновку, що після спливу років, на тлі десятків обмінів, які не дали результату, та за наявності непрямих доказів загибелі, баланс інтересів однозначно зміщується на користь родини. Подальше очікування завдає їм безперервних душевних страждань (порушення статей 3 та 8 Конвенції) та блокує доступ до гарантованих державою соціальних пільг (порушення статті 1 Першого протоколу). Тому суд вважає за необхідне віддати перевагу нормам Конвенції та практиці ЄСПЛ над формальними вимогами національного законодавства, яке в цьому конкретному випадку призводить до несправедливості та порушення фундаментальних прав людини. Таким чином, суд доходить до висновку, що саме у зв`язку з відсутністю тіла військовослужбовця [PERSON] та неможливістю складення закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою документа встановленої форми про смерть, відсутністю рішення суду про встановлення факту смерті (про оголошення його померлим), наказом № 214 від 30.07.2024 командира військової частини (по стройовій частині) солдат [PERSON] облікований як зниклий безвісти 30.07.2024 року. Разом з тим, настання смерті (загибелі) [PERSON] , з високим ступенем ймовірності підтверджується дослідженими в сукупності доказами та тим, що обставини, за яких останній зник безвісти, дають обґрунтовані підстави припускати його загибель. Оголошення померлим [PERSON] , сина [PERSON] , має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне їй для отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, яке згідно з чинним законодавством України потрібно для подальшого забезпечення соціального захисту заявниці відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», отримання статусу члена сім`ї загиблого захисника та одноразової грошової допомоги в зв`язку з його загибеллю, а також щодо оформлення спадщини тощо. Суд вважає, що факти, на які посилається заявниця, знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, задовольняє заяву та оголошує [PERSON] померлим.

Outcome: approved