Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

28 серпня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «ФК «ЕЙС», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 650145426 від 24.07.2021 у розмірі 45 685,00 грн, яка, згідно з позовом, складається з 15 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 30 685,00 грн заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 24.07.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 650145426 в електронній формі на суму 15 000,00 грн. Первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти на банківську картку, зазначену останнім, проте відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у заявленому розмірі. Надалі, як зазначає позивач, право грошової вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося за договорами факторингу, внаслідок чого ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні з відповідачем. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (без виклику) сторін. Представник позивача в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач про відкриття провадження у справі, а також про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, однак відзиву на позов не подав, клопотань та заяв не заявляв. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі розгляду справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, суд розглядає справу за наявними у ній письмовими матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] 24.07.2021 було укладено кредитний договір № 650145426 в електронній формі, відповідно до якого первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 15 000,00 грн, а відповідач повернути кредит та сплатити проценти згідно з умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію». Наданий позивачем пакет документів загалом підтверджує факт укладення кредитного договору в електронній формі між первісним кредитором та відповідачем, а також факт перерахування грошових коштів відповідачу. Разом з тим, для правильного вирішення спору в даній справі вирішальним є питання належності ТОВ «ФК «ЕЙС» до кредиторів за кредитним договором № 650145426, тобто наявності в позивача належно підтвердженого права вимоги до відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Належним доказом набуття права вимоги за кредитним договором є не лише сам по собі договір факторингу, але й реєстр прав вимоги (реєстр боржників), який містить конкретні відомості про кредитний договір, боржника та розмір заборгованості, а також докази фактичної оплати за договором факторингу. Позивач посилається на те, що право вимоги за кредитним договором № 650145426 послідовно відступалося від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Далі від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023. Після чого від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025. Судом встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01. Згідно з п. 2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно з п.п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є, в тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу. Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19 згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. 31.12.2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою продовжено строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. 31.12.2022 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. 31.12.2023 року сторони уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначене у відповідних реєстрах прав вимоги. У подальшому, 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 650145426 від 24.07.2021 року у загальному розмірі 45\~685 грн. Відповідно до положень статей\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша\~статті 1077 ЦК України). Згідно зі\~статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у\~постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі N 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі N 910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі N 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Кредитний договір між\~ТОВ "Манівео\~швидка фінансова допомога"\~та [PERSON] укладено 24 липня 2021 року, тобто більш ніж через 2 роки після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між\~ТОВ "Таліон Плюс"\~та\~ТОВ "Манівео\~швидка фінансова допомога". Право вимоги та його предмет до [PERSON] було індивідуалізовано та вказано лише у реєстрі прав вимоги, однак у такому вигляді його не існувало на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Отже, право майбутньої вимоги на момент укладення договору факторингу мало би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у\~ТОВ "Манівео\~швидка фінансова допомога"\~щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 24 липня 2021 року\~ТОВ "Манівео\~швидка фінансова допомога"\~буде укладено договір з [PERSON] та його розмір. Лише 30 жовтня 2023 року на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року\~ТОВ "Таліон Плюс"\~передало фактору\~ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс"\~права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Однак право вимоги за кредитним договором з [PERSON] в даний пакет не могло входити. Таким чином, позивач\~ТОВ "ФК "ЕЙС"\~не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 650145426 від 24 липня 2021 року, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору\~ТОВ "Таліон Плюс"\~передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто задовго до укладення кредитного договору № 650145426 від 24 липня 2021 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази переходу права вимоги за кредитним договором № 650145426 від 24.07.2021 року до позивача, заборгованість за яким просить стягнути. Так, суду не надано первинних документів, які б дозволяли встановити, що суму заборгованості за кредитним договором № 650145426 фактично було включено до предмета відступлення за відповідними договорами факторингу і оплачено. Подані до суду витяги з реєстрів прав вимоги / реєстру боржників, які містять відомості про [PERSON] та номер кредитного договору, оцінюються судом критично, оскільки вони складені в односторонньому порядку, не містять ознак первинного бухгалтерського чи іншого договірного документа, а відтак самі по собі не можуть замінити повний реєстр, що є невід`ємною частиною договору факторингу і повинен бути підписаний сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок доведення переходу до позивача права вимоги за кредитним договором покладається саме на позивача. У даному випадку сукупність наданих позивачем доказів не дозволяє суду дійти переконливого висновку про те, що ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло статусу кредитора у зобов`язанні за кредитним договором № 650145426 від 24.07.2021 щодо відповідача [PERSON] . За таких обставин позивач не довів належності себе до кредитора у спірному зобов`язанні, а отже заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є недоведеними і не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, суд вважає за необхідне віднести понесені позивачем судові витрати сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed