Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Зміст позовних вимог 18 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача, [PERSON] на користь дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у шлюбі та мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Всі встановлені в законодавстві обов`язки з виховання дитини на даний час самостійно виконує [PERSON] . Натомість, [PERSON] , який є особою працездатного віку, не цікавиться здоров`ям дитини, не бере участі у її вихованні, фізичному та духовному розвитку. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження) за наявними матеріалами справи без проведення судового засідання і без повідомлення сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.09.2009, в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року у справі № 761/44147/24. Норми права та мотиви суду Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Положеннями статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 СК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За приписами статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка просить стягнути аліменти у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача. Однак позивачка до позовної заяви не надала жодних доказів, які б підтверджували суму витрат на утримання дитини, її стан здоров`я. Тому, позивачка не довела, що розмір частки має бути збільшений з законодавчо визначеної частки на одну дитину 1/4 до 1/3. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, відомостей про наявність на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Щодо судових витрат За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial