Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Короткий зміст первісного позову [PERSON] . 26.09.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, поданим через систему «Електронний суд» її представником адвокатом Ульяновою Ю.А., до [PERSON] , в якому просила: 1) стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 242772,89 грн, що становить 1/2 частину ринкової вартості відчуженого ним без її згоди їх спільного майна вантажного автомобіля MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , 2) припинити право власності [PERSON] на належну їй 1/2 частку у транспортному засобі MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначено, що 17.09.2021 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєструвала шлюб з [PERSON] . У шлюбі [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина [PERSON] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.10.2023 року, яке набрало законної сили 25.11.2023 року, їх шлюб розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали майно, а саме: 1) 21.03.2022 року автомобіль BMW 320, 2004 р.в., зареєстрований на [PERSON] , проданий останнім 25.04.2023 року. 2) 30.12.2022 року вантажний автомобіль MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] , проданий 07.09.2024 року, 3) 07.04.2023 року автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., зареєстрований на [PERSON] , проданий останнім 18.07.2023 року. Після розірвання шлюбу у володінні відповідача [PERSON] залишився зареєстрований на нього спільний автомобіль подружжя вантажний автомобіль MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Проте 07.09.2024 року [PERSON] відчужив без згоди співвласниці [PERSON] цей автомобіль, належний їм на праві спільної власності подружжя. Згідно з висновком експерта від 22.07.2024 року №99, за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження установлено, що вартість вантажного автомобіля MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , яка визначена без його огляду, становить 485486,78 грн. Тому враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у їх спільному майні, з огляду на положення ст. ст. 60, 70, 71 СК України, [PERSON] вважала, що [PERSON] має сплатити їй грошову компенсацію вартості проданого ним без її згоди спільного майна подружжя в розмірі 242772,89 грн, що становить належну їй у спільному майні 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобу MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Тому [PERSON] звернулася за захистом своїх майнових прав до суду з цим позовом про стягнення на її користь компенсації в розмірі частки відчуженого чоловіком без її згоди спільного майна подружжя. При зверненні до суду [PERSON] понесла судові витрати, попередній розрахунок яких становить: судовий збір 2427,72 грн., витрати на проведення експертом товарно-транспортного дослідження 2300 грн., витрати на професійну правничу допомогу 30000 грн., які позивач просила покласти на відповідача при ухваленні рішення. Короткий зміст зустрічного позову [PERSON] (а.с.75-76). 06.02.2025 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , в якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію в розмірі 130010 гр., що становить належну йому 1/2 частину вартості їх спільного автобіля BMW 320, 2004 р.в., VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , відчуженого [PERSON] без його згоди. Також просив покласти на [PERSON] судові витрати, понесені [PERSON] при зверненні до суду. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 17.09.2021 року [PERSON] з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.10.2023 року, що набрало законної сили 25.11.2023 року. У шлюбі 21.03.2022 року подружжям придбано за спільні кошти транспортний засіб BMW320, 2004 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] . Проте 25.04.2023 року [PERSON] продала цей автомобіль без згоди чоловіка [PERSON] , а отримані грошові кошти витратила не в інтересах їх сім`ї. За висновком експерта №8 від 03.02.2025 року, ринкова вартість цього автомобіля BMW320, 2004 р.в., д.н.з. [NUMBER] , становить 230020 грн. Тому враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у їх спільному майні, з огляду на положення ст. ст. 60, 70, 71 СК України, [PERSON] вважав, що [PERSON] має сплатити йому грошову компенсацію вартості проданого нею без його згоди спільного майна подружжя в розмірі 130010 грн, що становить належну йому 1/2 частину від 230020 грн. ринкової вартості транспортного засобу BMW320, 2004 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Тому [PERSON] звернувся за захистом своїх майнових прав до суду з цим позовом про стягнення на його користь компенсації в розмірі частки відчуженого дружиною без його згоди спільного майна подружжя. При зверненні до суду [PERSON] поніс судові витрати, попередній розрахунок яких становить: судовий збір 1300,10 грн., витрати на проведення експертом товарно-транспортного дослідження 2500 грн., витрати на професійну правничу допомогу 30000 грн., які позивач за зустрічним позовом просив покласти на відповідача за зустрічним позовом при ухваленні рішення. Короткий зміст заяви [PERSON] про зміну (збільшення) позовних вимог (а.с.137-139). 06.06.2025 року до суду надішла заява [PERSON] , подана через систему «Електронний суд» її представником адвокатом Ульяновою Ю.А., про зміну (збільшення) позовних вимог первісного позову, в якій просили: 1) поновити срок для подання заяви про зміну позовних вимог, як такий, що пропущений з поважених причин, 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 294825,92 грн, що становить 1/2 частину ринкової вартості відчуженого ним без її згоди їх спільного майна подружжя вантажного автомобіля MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу BMW 3181, 1992 р.в. 3) припинити право власності [PERSON] на належну їй 1/2 частину у транспортному засобі MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , та 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобу BMW 3181, 1992 р.в. В обґрунтування заяви про зміну (збільшення) позовних вимог окрім наведених підстав у первісному позові зазначено, що 17.09.2021 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєструвала шлюб з [PERSON] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.10.2023 року, яке набрало законної сили 25.11.2023 року, їх шлюб розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали майно, а саме: 1) 21.03.2022 року автомобіль BMW 320, 2004 р.в., зареєстрований на [PERSON] , проданий подружжям 25.04.2023 року. 2) 30.12.2022 року вантажний автомобіль MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , зареєстрованийна [PERSON] , відчужений останнім без її згоди 07.09.2024 року, 3) 07.04.2023 року автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., зареєстрований на [PERSON] , проданий останнім без її згоди 18.07.2023 року. Після розірвання шлюбу у володінні відповідача [PERSON] залишився зареєстрований на нього вантажний автомобіль подружжя MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який був придбаний на спільні кошти подружжя, а тому належав подружжю на праві спільної власності. Проте 07.09.2024 року [PERSON] відчужив цей вантажний автомобіль без згоди співвласниці [PERSON] , не надав їй грошову компенсацію в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя. Згідно з висновком експерта від 22.07.2024 року №99, за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження установлено, що вартість вантажного автомобіля MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , яка визначена без його огляду, становить 485486,78 грн. Такж у зареєстрованому шлюбі 07.04.2023 року [PERSON] купив на спільні кошти подружжя автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., а тому цей автомобіль теж належав подружжю на праві спільної власності. Після фактичного припинення шлюбно-сімейних стосунків 18.07.2023 року [PERSON] продав цей автомобіль без згоди співвласниці (дружини) [PERSON] , отримані грошові кошти не витратив на інтереси сім`ї, яка на той момент уже фактично припинила існування. Не надав [PERSON] грошову компенсацію в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя. Згідно з висновком експерта від 30.05.2025 року №74, за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження установлено, що вартість автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., яка визначена без його огляду, становить 104106,06 грн. Тому враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у їх спільному майні, з огляду на положення ст. ст. 60, 70, 71 СК України, [PERSON] вважала, що [PERSON] має сплатити їй грошову компенсацію вартості проданого ним без її згоди спільного майна подружжя в розмірі 294825,92 грн, що становить 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобу MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , та 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобу BMW 3181, 1992 р.в. Тому [PERSON] звернулася за захистом своїх майнових прав до суду з цим позовом, з внесеними змінами, про стягнення на її користь компенсації в розмірі частки відчуженого чоловіком без її згоди спільного майна подружжя, припинення її права власності на частку у спільному майні подружжя. При зверненні до суду [PERSON] понесла судові витрати, які позивач просила покласти на відповідача при ухваленні рішення. Відзив [PERSON] на первісний позов. 15.10.2025 року до суду надійшов відзив [PERSON] , поданий його представником адвокатом Дашко М.В., в якому просили відмовити в задоволенні первісного позову, з внесеними змінами, [PERSON] в частині стягнення на її користь грошової компенсації в розмірі 52\~053,03 грн. 1/2 частини вартості відчуженого ним автомобіля BMW3181, 1992 р.в. Також [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON] понесені ним судові витрати. В обґрунтування відзиву на первісний позов зазначено, що 17.09.2021 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . З лютого 2023 року вони припинили шлюбні стосунки, проживали окремо, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету, що підтверджено їх перепискою, яку він надає суду. 25.04.2023 року [PERSON] продала без згоди [PERSON] зареєстрований на неї їх спільний автомобіль подружжя BMW 320, д.н.з. [NUMBER] , що залишився у її володінні та розпорядженні після фактичного припинення шлюбних стосунків, а грошові кошти витратила на власні потреби. Цей факт підтверджений наданою суду перепискою, де [PERSON] визнає факт продажу нею автомобіля, отже це стосувалося зареєстрованого автомобіля BMW 320, д.н.з. [NUMBER] , який є предметом зустрічного позову. Після чого [PERSON] ще наполегливо вимагала у [PERSON] придбати їй інший автомобіль, незважаючи на те, що отримані кошти за проданий без його згоди спільний автомобіль дружина витратила не в інтересах сім`ї, не виплатила йому грошову компенсацію за відчужений без його згоди спільний автомобіль подружжя. Разом з тим, [PERSON] стверджував, що автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., є його особистою власністю, оскільки був придбаний ним після фактичного припинення шлюбних стосунків з [PERSON] 07.04.2023 року за рахунок коштів, отриманих ним у кредит на підставі Договору на отримання споживчого кредиту з АТ «Універсал Банк» № 20.30.0006441729 від 06.04.2023 року (далі Кредитного договору) на суму 110000 грн., який він самостійно погасив шляхом здійснення щомісячних ануїтентних платежів на загальну суму 137000 грн. в період з 06.05.2025 року по 06.10.2025 року. Отже вказаний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки [PERSON] придбав його після фактичного припинення шлюбних стосунків з [PERSON] за особисті кошти у кредит, який він погасив за особисті кошти вже після фактичного припинення шлюбних стосунків та розірвання шлюбу з [PERSON] .. Отже цей автомобіль, чи грошові кошти, отримані за його продаж, не підлягають поділу при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя. В разі якщо суд визначить, що цей автомобіль є спільною власністю подружжя, [PERSON] просив при поділі спільного майна подружжя врахувати не лише права подружжя на спільне майно, а й зобов`язання з погашення кредиту, за який це майно було придбано та оплачено [PERSON] самостійно, що в цілому становить 137000 грн. з урахуванням повернутого тіла кредиту, комісії та відсотків за користування кредитом. Таким чином, [PERSON] має сплатити [PERSON] половину коштів, якими він самостійно погасив кредит 68585,00 грн. Разом з тим [PERSON] вважав завищеними, неспівмірними зі складністю справи та обсягом витреченої адвокатом роботи, такими, що не відповідають критерію розумності, зазначені [PERSON] витрати на правову допомогу 30000 грн. Вважав, що надана адвокатом правова допомога [PERSON] відповідє розміру 5000 грн. Також [PERSON] у зв`язку з розглядом судом справи теж поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн., про що на підтвердження надав Договір на професійну правничу допомогу, Акт виконаних робіт, та квитанцію про оплату робіт адвоката Дашка М.В. Й понесні судові витрати [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON] при ухваленні рішення. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.09.2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні подружжя. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. (а.с. 46). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.12.2024 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні подружжя закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.62). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.05.2025 року прийняли зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні подружжя. (а.с.130-133). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.07.2025 року повернулися до стадії підготовчого провадження. (а.с.150-152). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.09.2025 року поновили строк на подачу та прийняли до розгляду заяву первісного позивача [PERSON] , подану її представником адвокатом Ульяновою Ю.А., про зміну (збільшення) позовних вимог. За первісним позовом з внесеними змінами [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні подружжя, а також за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.172-173). В судовому засіданні за клопотанням представника [PERSON] адвоката Дашка М.В. суд ухвалив: 1) поновити строк для прийняття відзиву на позов [PERSON] з доданими до нього доказами, поданий його новим представником адвокатом Дашко М.В., оскільки він пропущений з поважних причин необізнаності [PERSON] про процесуальний порядок подання документів з доказами, які мають істотне значення для встановлення істини у справі, за неналежного надання йому правової допомоги іншим представником, в наслідок чого ці документи та докази не були подані своєчасно, 2) прийняти до розгляду відзив [PERSON] на первісний позов з доданими до нього доказами, оскільки вони мають істотне значення для повного, об`єктивного розгляду справи, встановлення істини у справі, правильного вирішення спору. При ухваленні такого рішення суд першої інстанції керувався тим, що подані докази мають істотне значення для встановлення істини у справі, є предметом доказування у справі, їх неприйняття позбавляє [PERSON] права на судовий захист, фактично породжує новий спір з розподілу зобов`язань по кредиту між подружжям. А Верховний Суд у своїй практиці неодноразово висловлював правову позицію про надмірний формалізм у суді, який є неприпустимим, оскільки він може перешкоджати доступу до правосуддя та порушувати право на справедливий судовий захист, незважаючи на те, що процесуальні норми важливі; суди повинні балансувати між суворим дотриманням правил та забезпеченням реального захисту прав, не відмовляючи у розгляді справ через дрібні, несуттєві помилки у формулюваннях чи документах, що не спотворюють суті вимог.\~(див. пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Позиція учасників справи в судовому засіданні. Учасники справи та їх представники не з`явилися в судове засідання, хоча повідомлені налжним чином про місце і час розгляду справи. Від представника [PERSON] адвоката Ульянової Ю.А. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просила задовольнити первісний позов з внесеними змінами, відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Від представника [PERSON] адвоката Маслія В.М., надійшла письмова заява, в якій він просив розглянути справу без їх участі, задовольнити зустрічний позов [PERSON] , відмовити в задоволенні первісного позову, з внесеними змінами, [PERSON] . Від представника [PERSON] адвоката Дашка М.В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі з врахуванням поданого відзиву. Обставини, установлені судом першої інстанції. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, які подані сторонами, судом установлено наступне. 17.09.2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Кременчуцькому відділі ДРАЦС у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми), актовий запис №109, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17.09.2021 року Кременчуцьким відділом ДРАЦС у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми). (а.с.37). [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджео свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 23.08.2022 року Відділом ДРАЦС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми). (а.с.34). 28.06.2023 року [PERSON] звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] з вимогами про встановлення режиму окремого проживання подружжя, які змінила 19.09.2023 року на розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що з травня 2023 року між подружжям склалися неприязні стосунки, вони стали проживати окремо, припинили шлюбно-сімейні стосунки. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.10.2023 року у справі №537/2547/23, провадження №2/537/827/2023, що набрало законної сили 25.11.2023 року, розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.09.2021 року Кременчуцьким відділом ДРАЦС у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми), актовий запис №109. В судове засідання не з`явилася [PERSON] , але подала заяву, в якій підтримала позов з внесенимим змінами, просила його задовольнити. Також в судове засідання не з`явився [PERSON] , але подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, визнав позовні вимоги, просив розірвати шлюб. (а.с.80-82). Згідно з листом Територіального сервісного центру МВС №5342 в Харківський, Полтавській та Сумській областях №31/32-5342 від 14.09.2024 року, за [PERSON] в період з 2020 року по 01.01.2024 року були зареєстровані такі транспортні засоби: 1) 19.12.2020 року автомобіль FORD FOCUS, 2017 р.в., об`єм двигуна 1999 см3, який 05.06.2021 року перереєстрований на нового власника, 2) 21.03.2022 року автомобіль BMW 320, 2004 р.в., об`єм двигуна 2171 см3, який 25.04.2023 року перереєстрований на нового власника. Додали договори, на підставі яких вказані транспортні засоби були зареєстровані за [PERSON] (а.с.19). Згідно з Договором купівлі-продажу транспортного засобу №UKRA-236372/2022р від 02.02.2022 року, продавець ТОВ «Українська транспртно-фінансова груп» зобов`язався передати у власність покупця [PERSON] транспортний засіб BMW, модель 320, 2004 р.в., а покупець зобов`язався прийняти і сплатити обумовлену суму. (а.с.39). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , 21.03.2022 року транспортний засіб BMW 320, 2004 р.в., VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 2171 см3, був зареєстрований за [PERSON] (а.с.83). Згідно з листом Територіального сервісного центру МВС №5348 в Харківський, Полтавській та Сумській областях №31/32-5348/Д-2344-1933-2024 від жовтня 2024 року, 25.04.2023 року [PERSON] придбав транспортний засіб BMW 320, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 225000 грн. (а.с.89). Згідно з листом Територіального сервісного центру МВС №5342 в Харківський, Полтавській та Сумській областях №31/32-5342 від 04.09.2024 року, за [PERSON] в період з 2020 року по 01.01.2024 року були зареєстровані такі транспортні засоби: 1) 01.10.2021 року Volkswagen Golf, 1999 р.в., об`єм двинуна 1598 см3 , 2) 30.12.2022 року автомобіль MAN 18.224, 2003 р.в., об`єм двинуна 6871 см3 , який 07.09.2024 року перереєстрований на нового власника, 3) 07.04.2023 року автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., об`єм двинуна 1796 см3 , який 18.07.2023 року перереєстрований на нового власника. Додали договори, на підставі яких вказані транспортні засоби були зареєстровані за [PERSON] (а.с.38). Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу КФ001213 від 21.12.2022 року, Кременчуцька філія ТОВ «Торговий Альянс» зобов`язався передати у власність покупцю [PERSON] транспортний засіб MAN, модель 18.224, 2003 р.в., VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Передача транспортного засобу Продавцем та прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати його вартості 5000 грн. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами цього Договору. (а.с.20-21, 101-102). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] (а.с.35-36). Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №5342/2023/3751718 від 07.04.2023 року, продавець [PERSON] зобов`язався передати у власність покупця [PERSON] транспортний засіб BMW, модель 3181, 1992 р.в. Передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати його вартості. Право власності на Транспртний засіб переходить до Покупця з моменту підписання даного Договору. (а.с.23-24). Згідно з висновком експерта [PERSON] №99 від 09.07.2024 року, вартість автомобіля MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , становить 485486,78 грн., що визначено без його огляду. (а.с.6-18). Згідно з висновком експерта [PERSON] №8 від 03.02.2025 року, вартість автомобіля BMW 320, 2004 р.в., д.н.з. [NUMBER] , станом на 25.04.2023 року становить 230020 грн., що визначено без його огляду. (а.с. 92-100). Згідно з висновком експерта [PERSON] №74 від 30.05.2025 року, вартість транспортного засобу BMW 3181, 1992 р.в., об`єм двигуна 1796 см3 , становить 104106,06 грн. (а.с. 140-144). Сторони не оспорювали факт купівлі та продажу спірного майна, не оспорювали визначену експертом вартість цього майна спірних трьох автомобілів на момент розгляду справи та проведення дослідження. [PERSON] подав копію переписки з абонентом під ніком «Даша», з якої вбачається вирішення побутових питань, зокрема щодо виховання та утримання дитини. Ідентифікувати однозначно та достовірно абонента під ніком «Даша» у суду немає можливості. Також [PERSON] подав укладений ним з АТ «Універсла Банк» Кредитний договір, який складається із Заяви Клієнта №20.20.0006441729 від 06.04.2023 року, Паспорту споживчого кредиту «Розстрочка на карту» від 06.04.2023 року, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 06.04.2025 року. За умовами Кредитного договору №20.30.0006441729, укладеного 06.04.2023 року [PERSON] з АТ «Універсал Банк», [PERSON] отримав у Банку кредит «Розстрочка на карту» у виді невідновлювальної кредитної лінії для здійснення платежу в розмірі 110000 грн., строк кредитування 13 місяців, кредит він мав погасити згідно з Графіком щомісячними ануїтентними платежами в розмірі 10551,54 грн., в цілому сплатити Банку 137170 грн. з урахуванням відсотків за користування кредитом та комісій за надання та обслуговування кредиту (13 платежів, без авансового платежу, перший платіж 06.05.2023 року, останній платіж 06.05.2024 року). Згідно з випискою про рух коштів з банківського рахунку [PERSON] в АТ «Універсал банк», [PERSON] виконав в повному обсязі свої зобов`язання за Кредитним договором №20.30.0006441729 від 06.04.2023 року, сплатив АТ «Універсал Банк» в період з 06.05.2023 року по 06.05.2024 року щомісячними ануїтентними платежами загальну суму 137170 грн. Мотиви ухваленого рішення. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга\~статті 3 СК України). Відповідно до положень\~статті 60 СК України, \~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта\~статті 368 ЦК України). У ст. 61 СК України наведені \~об`єкти права спільної сумісної власності. Так, об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту.\~(ч.1).\~Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~є заробітна\~плата,\~пенсія,\~стипендія,\~інші доходи,\~одержані одним\~із подружжя. (ч.2). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч.3). Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч.4). Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з положеннями частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна,\~ що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша\~статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. Отже, Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України, \~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення\~статті 60 СК України\~та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Разом із цим, частиною шостою\~статті 57 СК України\~передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого\~статтею 119 СК України. Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій\~статті 57 СК України. На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю. Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у\~статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У ст. 65 ЦК визначено \~право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. (ч.1) При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. (ч.2). Для укладення\~одним із\~подружжя договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. (ч.3). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. (ч.4). Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У пункті 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» дано роз`яснення, що до складу майна, яке підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Частиною першою\~статті 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~ Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 вказано, що «вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)). В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого». Відповідно до положень частин першої, шостої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Судом установлено, що [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб 17.09.2021 року. У шлюбі [INFO] у подружжя [PERSON] народилася спільна дитина [PERSON] . 28.06.2023 року [PERSON] звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] з позовними вимогами про встановлення режиму окремого проживання подружжя, які змінила 19.09.2023 року на розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що з травня 2023 року між подружжям склалися неприязні стосунки, вони стали проживати окремо. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.10.2023 року у справі №537/2547/23, провадження №2/537/827/2023, яке набрало законної сили 25.11.2023 року розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання не з`явилася [PERSON] , але подала заяву, в якій підтримала позов з внесенимим змінами, просила його задовольнити. Також в судове засідання не з`явився [PERSON] , подав заяву , в якій просив розглянути справу без його участі, визнав позовні вимоги, просив розірвати шлюб. Отже, з огляду на позицію [PERSON] та [PERSON] під час розірвання шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подружжя припинило спільне проживання саме з травня 2023 року. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19) \~https://reyestr.court.gov.ua/Review/92173296. При розірванні судом шлюбу [PERSON] та [PERSON] визнавали, що з травня 2023 року вони припинили шлюбно сімейні стосунки, окремо проживають, не ведуть спільне господарство, мають окремі бюджети, й такі обставини були установлені судом при ухваленні рішення про розірвання їх шлюбу, а таке судове рішення набрало законної сили 25.11.2023 року, не оскаржувалося сторонами. За таких обставин суд вважає доведним, що саме з травня 2023 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбно-сімейні стосунки та окремо проживать. Доводи [PERSON] при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя про інше, а саме що він припинив шлюбно-сімейні стосунки та спільне проживання з [PERSON] з лютого 2023 року суд оцінює як суперечливу, а тому недобросовісну поведінку. Суд критично відноситься к поданим [PERSON] доказам про переписку з особою під ніком «Даша» (яку неможливо ідентифікувати однозначно та достовірно), оскільки з неї лише вбачається спілкування про зустрічі та про спільне утримання і виховання дитини, вирішення побутових питань, й виникнення спору з цього приводу, що не може бути достовірним доказом на спростування факту спільного проживання чи непроживання [PERSON] з [PERSON] [PERSON] та [PERSON] уклали наступні правочини: 21.03.2022 року на [PERSON] зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу автомобіль BMW 320, 2004 р.в., VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , проданий 25.04.2023 року. Вартість цього автомобіля за висновком експерта 230020 грн. 30.12.2022 року на [PERSON] зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу вантажний автомобіль MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , проданий 07.09.2024 року. Вартість цього автомобіля за висновком експерта 485486,78 грн. 07.04.2023 року на [PERSON] зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., проданий 18.07.2023 року. Вартість цього автомобіля за висновком експерта 104106,06 грн. Всі три вказані автомобілі придбанні [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі до фактичного припинення ними шлюбних стосунків у травні 2023 року. [PERSON] та [PERSON] не заперечували, що автомобіль BMW 320, 2004 р.в., та вантажний автомобіль MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , були придбані ними на спільні кошти подружжя. А тому з дотриманням ст. 60 СК України суд вважає, що названі автомобілі були спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . В порушення вимог ч.3, ч.4 ст.65 СК України, [PERSON] не подала суду письмову згоду подружжя [PERSON] на продаж зареєстрованого на неї спільного автомобіля подружжя BMW 320, 2004 р.в., який вона продала 25.04.2023 року. [PERSON] не подала суду доказів, що виплатила половину отриманих коштів співвласнику автомобіля [PERSON] , чи використала всі отримані кошти в інтересах їх сім`ї, яка фактично існувала ще лише 5 днів після продажу нею цього автомобіля. В порушення вимог ч.3, ч.4 ст.65 СК України, [PERSON] не подав суду письмову згоду подружжя [PERSON] на продаж зареєстрованого на нього спільного автомобіля подружжя MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який він продав 07.09.2024 року, тобто вже після припинення шлюбно-сімейних стосунків та розірвання судом їх шлюбу. [PERSON] не подав доказів, що виплатив половину отриманих коштів співвласнику автомобіля [PERSON] . За таких обставин, оскільки за ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, без поданої сторонами в обгрунтування своїх вимог письмової згоди подружжя на продаж транспортного засобу на підставі правочину, який підлягає обов`язковій державній реєстрації, суд вважає встановленим, що вказані автомобіль BMW 320, 2004 р.в., VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , та вантажний автомобіль MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , були продані відповідно [PERSON] та [PERSON] без згоди подружжя, а отримані за продаж спільного майна подружжя кошти були витрачені ними не в інтересах сім`ї, оскільки шлюбно-сімейні стосунки між ними були припинені в травні 2023 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Сторони не оспорювали визначену експертом вартість належного їм майна на момент розгляду справи. За таких обставин, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй частку у майні вантажний автомобіль MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , яке є спільною сумісною власністю подружжя, але відчужене без її згоди, в розмірі 242\~743,39 грн., тобто 1/2 частину від зазначеної експертом вартості цього автомобіля 485\~486,78 грн. Разом з тим суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну йому частку у майні автомобіль BMW 320, 2004 р.в., VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , яке є спільною сумісною власністю подружжя, але відчужене без його згоди, в розмірі 115\~010 грн., тобто 1/2 частину від зазначеної експертом вартості цього автомобіля 230\~020 грн. Одночасно суд враховує доводи [PERSON] , що 07.04.2023 року під час перебування у шлюбі з [PERSON] він купив за особисті кошти автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., вартість якого експерт оцінив на час проведення дослідження без огляд майна у 104106,06 грн. Тому цей автомобіль належав йому на праві особистої власності, був зареєстрований на нього. В обґрунтування таких доводів [PERSON] подав Кредитний договір №20.30.0006441729, укладений ним 06.04.2023 року з АТ «Універсал Банк», за умовами якого він отримав в Банку кредит «Розстрочка на карту» у виді невідновлювальної кредитної лінії для здійснення платежу в розмірі 110000 грн., строк кредитування 13 місяців, який він мав погасити згідно з Графіком щомісячними ануїтентними платежами в розмірі 10551,54 грн., в цілому сплатити Банку 137170 грн. з урахуванням відсотків за користування кредитом та комісій за надання та обслуговування кредиту (13 платежів, без авансового платежу, перший платіж 06.05.2023 року, останній платіж 06.05.2024 року). [PERSON] виконав в повному обсязі свої зобов`язання за Кредитним договором №20.30.0006441729, укладений ним 06.04.2023 року з АТ «Універсал Банк», сплатив в період з 06.05.2023 року по 06.05.2024 року ануїтентними щомісячними платежами на загальну суму 137170 грн., що підтверджено випискою про рух коштів з його банківського рахунку в АТ «Універсал банк». З огляду на досліджені докази, суд вважає більш переконливим, що [PERSON] отримав в АТ «Універсал Банк» за Кредитним договором від 06.04.2023 року грошові кошти у кредит в розмірі 110000 грн. для здійснення одноразового платежу для придбання майна з погашенням в розстрочку, й на отримані кредитні кошти наступного дня 07.04.2023 року придбав автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., вартістю за оцінкою експерта на момент проведення дослідження без огляду майна в розмірі 104106,06 грн., що є співмірною з отриманим кредитом. За цей кредит [PERSON] не вносив авансового платежу, а погасив його згідно з Графіком ануїтентними щомісячними платежами в загальній сумі 137170 грн. в період з 06.05.2023 року по 06.05.2024 року, тобто після припинення шлюбно-сімейних стосунків з [PERSON] . Суду не подані докази про наявність спільних грошових коштів (доходів) у подружжя [PERSON] , за які цей автомобіль могли придбати. Велика Палата Верховного у постанові від 23.01.2024 року по справі №\~523/14489/15-ц виснувала, що для того щоб визначити джерело придбання майна подружжям, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них. Отже суд вважає доведеним, що [PERSON] придбав 07.04.2023 року автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., за особисті кошти, а тому цей автомобіль є його особистою власністю, відповідно не міг бути спільною сумісною власністю подружжя, й не підлягав поділу. За таких обставин [PERSON] мав право продати 18.07.2023 року належний йому на праві особистої власності автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., без згоди [PERSON] , з якою він припинив шлюбно-сімейні стосунки в травні 2023 року, й не має платити грошову компенсацію [PERSON] за продаж вказаного автомобіля, що належав йому на праві особистої власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40) від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності подружжя, як про це просить позивач [PERSON] , є неефективним способом захисту у подібних спорах (ця правова позиція підтримана ВП ВС і у справі № 523/14489/15-ц у постанові від 23.01.2024), а тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином суд вважає за необхідне часткового задовольнити первісний позов з внесеними змінами [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні подружжя. А також суд вважає за необхідне частково задовольнити зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна подружжя, оскільки [PERSON] просив стягнути з [PERSON] компенсацію в розмірі 1/2 частки спільного майна подружжя автомобіль BMW 320, 2004 р.в., VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 230020,00 грн. за висновком експерта №8 від 03.02.2025 року, який був проданий [PERSON] без його згоди, що дорівнює 115\~010 грн. (230020,00 грн. /2 = 115\~010 грн.), проте арифметично помилково визначив розмір цієї частки у 130010 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] один до одного є зустрічними та однорідними, суд вважає за необхідне їх зарахувати, й ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за відчужене спільне майно без згоди подружжя в розмірі 127\~733,39 грн. (грошова компенсація [PERSON] в розмірі 1/2 частки відчуженого спільного майна подружжя вантажного автомобіля MAN модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , яке є спільною сумісною власністю подружжя, але відчужене без її згоди, 242\~743,39 грн. грошова компенсація [PERSON] в розмірі 1/2 частки відчуженого спільного майна подружжя автомобіль BMW 320, 2004 р.в., VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , яке є спільною сумісною власністю подружжя, але відчужене без його згоди, 115\~010 грн. = 127\~733,39 грн.). Відмовити в задоволенні інших позовних вимог [PERSON] , а саме у стягненні грошової компенсації в розмірі 1/2 частки відчуженого спільного майна подружжя - автомобіль BMW 3181, 1992 р.в., оскільки цей автомобіль придбаний за особисті кошти [PERSON] , а тому є його особистою власністю, а також про припинення її права власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки це є неналежним способом захисту її прав. Щодо судових витрат. У ст. 141 ЦПК України наведено порядок\~розподілу судових витрат між сторонами Так, за ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. (ч.9 ст. 141 ЦПК України). За правилами ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст.\~139\~ЦПК України,\~експерт,\~спеціаліст чи\~перекладач отримують\~винагороду за\~виконану роботу,\~пов`язану зі\~справою,\~якщо це\~не входить\~до їхніх\~службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат\~на оплату\~робіт залученого\~стороною експерта,\~спеціаліста,\~перекладача має\~бути співмірним\~зі складністю\~відповідної роботи,\~її обсягом\~та часом,\~витраченим ним\~на виконання\~робіт.\~ У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи, що первісний позов, з внесеними змінами, [PERSON] був задоволений частково, тому з [PERSON] , на користь [PERSON] мали стягуватися судові витрати пропорційно до задоволених вимог, з врахуванням, що ціна первісного позову, з внесеними змінами, [PERSON] = 294825,92 грн. Мало бути сплачено судовий збір за позов, поданий через систему електронний суд, 1% від ціни позову 2948,26 грн. х 0,8 = 2\~358,61 грн. Проте [PERSON] сплатила судовий збір в більшому розмірі 2427,73 грн. Тому відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» внесений судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, - 69,12 грн. має бути повернутий [PERSON] із Державного бюджету. Суд задовольнив первісний позов з внесеними змінами [PERSON] на 82,33%, оскільки вважав за необхідне стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію лише за проданий [PERSON] без її згоди спільний вантажний автомобіль MAN, модель 18.224, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 1/2 частини від його вартості, тобто 242\~743,39 грн. Отже з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] , понесені нею судові витрати, підтверджені поданими квитанціями, в загальному розмірі 5\~453,21 грн., що складаються з: 1) витрат на судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог 1\~941,84 грн. (2\~358,61 грн. х 82,33%=1\~941,84 грн.), 2) витрати на залучення експерта 3511,37 грн. (2500 грн.+1765,00 грн. = 4265,00 грн. х 82,33%=3511,37 грн.) Суд частково\~задовольнив зустрічний\~позов [PERSON] ,\~оскільки вважав\~за необхідне\~стягнути з\~ [PERSON] \~на його\~користь грошову\~компенсацію за\~проданий останнью\~ без\~його згоди\~спільний автомобіль\~BMW\~320,\~2004\~р.в.,\~ в\~розмірі 1/2\~частини від\~його вартості\~230020\~грн,\~тобто 115\~010\~грн.\~Отже враховуючи,\~що [PERSON] \~зазначив ціну\~позову 130010\~грн.,\~то його\~зустрічні позові\~вимоги задоволені\~на 88,46%\~(\~130010\~грн.\~х 88,46%\~=\~115\~010\~грн.)\~Тому з\~ [PERSON] \~необхідно стягнути\~на користь\~ [PERSON] \~понесені ним\~судові витрати\~на судовий\~збір пропорційно\~до задоволених\~зустрічних позовних\~вимог в\~загальній сумі\~ 3\~361,57\~грн.,\~що складається\~з:\~1)\~витрат на\~судовий збір\~1\~150,07\~грн.\~(1\~300,10\~грн.\~х 88,46%\~= 1\~150,07\~грн.),\~2)\~витрати на\~залучення експерта\~2\~211,5\~грн.\~(2500\~грн.\~х 88,46%\~= 2\~211,5 грн.). За правилами\~ч.10\~ст.\~141\~ЦПК України,\~суд вважає\~за необхідне\~ стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~судові витрати\~2\~091,64\~грн.\~(5\~453,21\~грн.\~-3\~361,57\~грн.= 2\~091,64 грн.). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: partial