Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.12.2024 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років. Позов мотивований наступним. [PERSON] та [PERSON] з 15.10.2005 року по 24.12.2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , є студентом денної форми навчання факультету математики і інформатики Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна за спеціальністю «Комп`ютерні науки, освітня програма: теоретична і прикладна інформатика». Термін закінчення навчання 30.06.2028 року. Позивачка зазначає, що син сторін перебуває на її повному утриманні та потребує у зв`язку із навчанням на денній формі у вищому навчальному закладі матеріальної допомоги, батько в добровільному порядку аліменти на утримання сина сплачувати відмовляється, у зв`язку із чим позивачка вертається до суду із даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2024 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання приписів ст.ст. 27, 187 ЦПК України, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.01.2025 року відкрито позовне провадження в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.02.2025 року від представника відповідача адвоката Болквадзе Б.М. надійшло заперечення на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Сторона відповідача зазначає, що відповідач вже має зобов`язання щодо сплати аліментів на спільну доньку [PERSON] , що значно зменшує його фінансові можливості. Так як в позовній заяві відповідачка зазначила стягнення у розмірі 1/4 від заробітку, це суперечить нормам законодавства, яким передбачено що на двох дітей стягуються 1/3 частина розміру аліментів. По друге, на даний момент відповідач являється інвалідом ІІІ групи, потребує коштів на лікування після поранення (довідка МСЕК додається). По третє, у відповідача станом на 01.12.2024 року заборгованість відсутня, наявна переплата в сумі 185 180,52 грн, відповідно до виконавчого листа 2/484/573/22, виданого 07 червня 2022 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. Також, сторона відповідача зазначає, що в грудні відповідач надавав фінансову допомогу у розмірі 17\~000,00 грн сину [PERSON] , а тому, просить суд врахувати суму переплати як часткове виконання його зобов`язань щодо утримання сина [PERSON] . По четверте, позивачка [PERSON] не надала жодних підтверджуючих документів, що свідчать про понесені витрати на утримання сина [PERSON] . Відсутні чеки на оплату навчання, оренду житла, харчування, медичні або інші пов`язані витрати. По п`яте, позивачка не надала актуальних доказів про навчання сина: довідка, яку надала позивачка, була дійсна лише до 31.12.2024 року, тоді як позов подано 08.01.2025 року. Це суперечить вимогам ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що сторони повинні надавати належні та актуальні докази. Тож у зв`язку з вищевикладеним, син [PERSON] на теперішній час може працювати, і позивачкою не надано жодного підтвердження того що син не отримує зарплатню. Як вбачається з довідки форма навчання сина є дистанційною, що значно зменшує витрати на його утримання (відсутні витрати на проживання, транспорт, харчування). Також дистанційне навчання дає можливість працювати паралельно з навчанням. Крім того, в довідці зазначено, що навчання оплачується за кошти фізичних або юридичних осіб, однак не наведено доказів того, що саме позивачка несе ці витрати, не уточнено, хто саме покриває ці витрати. Якщо це кошти сторонніх осіб або стипендія, це може зменшити фінансове навантаження на батьків. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачка не врахувала можливості [PERSON] надавати матеріальну допомогу та фактично переклала обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на відповідача, що є порушенням норм закону. Також позивачкою не було надано підтверджуючих документів щодо вартості навчання сина, та не доведено, що на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. 19.02.2025 року від представниці позивачки адвоката Максименко С.В. надійшла відповідь на відзив, в якій вказала наступне. Рішення Центрального районного суд м.Миколаєва у справі №490/3174/24 від 02.10.2024 року жодним чином не свідчить про оману з боку позивачки, оскільки воно не стосується права на аліменти [PERSON] після 02.12.2024 року, так як він досяг повноліття і із зазначеного часу не отримує аліменти від відповідача на підставі зазначеного рішення суду. Надання фінансової допомоги відповідачем [PERSON] дійсно мало місце у грудні 2024 року. Наявність переплати за аліментами, які стягувалися з виконання виконавчого листа №2/484/573/22 з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] стосується виконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів на утримання [PERSON] до його повноліття на підставі ст. 182 СК України та включає в себе не лише самі аліменти, а й додаткові витрати на утримання сина і доньки, які несли сторони разом до повноліття [PERSON] . Така переплата жодним чином не впливає на обов`язок відповідача з утримання сина [PERSON] після досягнення ним повноліття на час навчання на підставі ст. 199, 200 СК України. Також, сторона позивачки звертає увагу суду на те, що позивачка звернулась до суду 27.12.2024 року, звідки відповідач взяв дату подачі позову 08.01.2025 позивачу невідомо. Крім того, представниця позивачки зазначає, що дистанційна форма навчання [PERSON] не може надавати йому можливість паралельно працювати, оскільки студент має відвідувати заняття згідно затвердженого графіку, як і при очному відвідуванні університету, так і у формі онлайн занять. Однак, це жодним чином не свідчить про зменшення кількості часу, витраченого на навчання та не може свідчити про можливість працевлаштування повнолітнього [PERSON] . Також, сторона позивачки зазначає, що позивач має постійний дохід у вигляді грошового забезпечення як військовослужбовця та інші супутні види доходів. Відтак, вважає, що відповідач має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина [PERSON] у вигляді сплати аліментів на період навчання останнього. Щодо наявності інвалідності у відповідача, то позивачка просить звернути увагу, що згідно долученої довідки про встановлення групи інвалідності відповідачу дозволена легка праця та він продовжує проходити військову службу, що не спростовано ним у запереченнях на позовну заяву, а відтак, відповідач, станом на час розгляду справи, отримує постійний дохід у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, що підтверджує його можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання на денній формі навчання. З урахуванням наведеного, позивачка вважає за доцільне просити суд стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно на час навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] 23-х років. На підставі наведеного, враховуючи, що позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина [PERSON] , а відповідач є особою працездатного віку, на даний час перебуває в лавах ЗСУ та має змогу надавати відповідне утримання повнолітньому синові, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості і той факт, що утримання повнолітньої дитини на час їх навчання і до досягнення 23-х років є законодавчим обов`язком батьків, сторона позивачки підтримує позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки від доходу відповідача та просить їх задовольнити. Ухвалою суду від 14.04.2025 року відкладено судовий розгляд справи, витребувати у Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м.Одеса) дані щодо переплати [PERSON] аліментів, які стягувалися в рамках виконавчого провадження №69237793, відкритого на виконання виконавчого листа Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області №2/484/573/22 від 07.06.2022 р. 28.05.2025 року від Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м.Одеса), на виконання вимог ухвали суду від 14.04.2025 року, надійшла відповідь. Позивачка до судового засідання не з`явилася, від її представниці адвоката Максименко С.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що хотів би отримувати від батька [PERSON] аліменти та пояснив, що проживає та навчається на денній формі навчання у м.Харкові, а до м. Миколаєва приїжджає до матері. Щодо переплати по аліментам зазначив, що частина цих коштів пішла на оплату навчання та вступних внесків. Вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності сторін. Судом ухвалено продовжити розгляд справи за відсутності сторін та припинення фіксації судового засідання, що відповідає приписам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2005 року. 23.11.2021 року рішенням Первомйського міськрайонного суду Миколаївської області шлюб розірвано (справа 484/4325/21). З копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] підтверджується, що відповідач по справі є батьком, [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області від 27.04.2022 року у справі №484/817/22 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн та [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 23.02.2022 року і до досягнення повноліття дітьми. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 02.10.2024 року у справі №490/3174/24 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2022 року у справі №484/817/22, з твердої грошової суми у розмірі по 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23.02.2022 року, на стягнення в розмірі 7/24 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття. Як вбачається з відповіді Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м.Одеса) від 19.05.2025 р. №65518/10, заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] станом на 01.12.2024 року відсутня, наявна переплата в сумі 185\~180,2 грн. Згідно довідки №1101-24/28-25 від 14.02.2025 року, [PERSON] є студентом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна та навчається на І курсі денної форми навчання, факультету математики і інформатики, терміном навчання до 30.06.2028 року та навчається дистанційно за кошти фізичних та/або юридичних осіб. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199\~СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до статті 182\~СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2021 року у справі №308/4214/18, провадження №61-16005св20. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Разом з тим, у відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3\~ст. 199 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так, Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 дійшов наступних висновків: «Однак, встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо)». Правовий висновок у Постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання сформульовано наступним чином: не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносини, що склалися між сторонами, надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що повнолітній [PERSON] , [INFO] , 2024 року навчається та проживає в м.Харкові, що підтверджується довідкою від 11.12.2024 року та показаннями наданими самим [PERSON] в судовому засіданні, проте його мати [PERSON] проживає в м.Миколаєві, тому відсутні підстави вважати, що повнолітній син, який продовжує навчання, проживає з матір`ю, і суд на підставі ч. 3 ст.199 Сімейного Кодексу України\~відмовляє в задоволенні позову [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина, який продовжує навчання. При цьому, суд звертає увагу, що аліменти є власністю дитини, а тому повнолітній [PERSON] має право на самостійне звернення до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів. Крім того, судом встановлено, що матеріальне утримання повнолітнього сина сторони здійснюють обопільно, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, які містяться в матеріалах справи, а також розрахунком наданим органом ДВС, який підтверджує, що станом на 01.12.2024 року наявна переплата по сплаті [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей у сумі 185180,52 грн. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.

Outcome: dismissed