Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

15 жовтня 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] (позивач) до [PERSON] (відповідач) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і з липня 2023 року вони не ведуть спільне господарство та припинили фактичні шлюбні відносини Вважає збереження сім`ї неможливим. Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року вказаний позов прийнято до розгляду, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року задоволено заяву відповідача про надання подружжю строку для примирення. Надано сторонам строк для примирення до 18 серпня 2025 р. Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання. 03 грудня 2025 року надійшла заява позивача [PERSON] , в якій вона просить розглянути справу без її участі та позов задовольнити, повідомляє, що примирення не відбулося. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, причини не повідомив. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 18 лютого 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №85. Місце державної реєстрації: Заводський районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки сторони припинили з липня 2023 року, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом. Вжиті судом заходи для примирення сторін позитивного результату не дали, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. За положеннями частин третьої-четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку на примирення, наданого судом, позивач не відмовилась від позову, повідомила, що примирення не відбулось і просить задовольнити позов. За таких обставин, суд переконаний, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не бажає відновити її дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. (ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України). Розподіляючи судові витрати, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved