Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 14.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 408970924 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримала від ТОВ «Манівео» кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) в розмірі 4\~900,00 грн. Так, на виконання умов Договору, грошові кошти були перераховані ТОВ «Манівео» на банківську карту № [NUMBER] , що була вказана відповідачем при укладанні Договору. 15.10.2024, згідно Договору факторингу № МВ-ТП/4, ТОВ «Манівео» відступило право вимоги за Договором до відповідача ТОВ «Таліон Плюс». [PERSON] свої зобов`язання за даним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 15\~851,50 грн, що позивач просить стягнути з відповідача разом із сумою сплаченого судового збору в розмірі 2\~422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 5\~000,00 грн. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, через свого представника адвоката Шелудько О.О., надіслала до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що позивачем не надані: належні, достатні та допустимі докази перерахування грошових коштів та отримання їх відповідачем відповідно до умов кредитного договору № 408970924 від 14.08.2024; докази, щоб беззаперечно свідчили про наявність заборгованості відповідача за кредитним договором № 408970924 від 14.08.2024; докази обґрунтованості заявлених сум заборгованості за кредитним договором №\~408970924 від 14.08.2024; докази належного відступлення до позивача від первісного кредитора прав вимоги відносно відповідача за кредитним договором № 408970924 від 14.08.2024. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить суд задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що кредитний договір та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатору; відповідач здійснила певний алгоритм задля укладення кредитного договору, відповідно, безпосередньо вона сама вказала картковий рахунок для зарахування кредитних коштів; проценти нараховувались в межах строку дії договору, визначеного до 13.09.2029; перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача підтвердженими належними доказами, на підтвердження чого також долучено повний реєстр боржників до договору факторингу; заперечує щодо витрат відповідача на правничу допомогу, вважає їх завищеними. До суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, що в узагальненні за своїми доводами аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Цією ж ухвалою у АТ КБ «ПриватБанк» витребувані докази (а.с. 88-89). Від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, дослідивши повно, всебічно та об`єктивно всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, виходячи з вимог чинного законодавства, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлені судом факти. Судом в ході розгляду справи встановлено, що 14.08.2024 відповідачем подану заявку на отримання грошових коштів в кредит. В ній вказані загальна інформація, персональні дані відповідача та номер картки для перерахування коштів (а.с. 31). 14.08.2024 між ТОВ «Манівео» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 408970924 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримала від ТОВ «Манівео» кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) в розмірі 4\~900,00 грн (а.с. 33-38). Згідно п. 2.1 Договору, Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді Кредитної лінії в сумі Кредитного ліміту в розмірі 4\~900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, визначених в Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео». Відповідно до п. 2.3 Договору, Кредитодавець надає Позичальнику перший транш в сумі 4\~900,00 грн. Згідно п. 3.1 Договору, кредит надається строком на 30 днів від дати отримання першого траншу, з 14.08.2024. За п. 3.3 Договору, для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти в розмірі 2\~146,20 грн. Відповідно до п. 14.2 Договору, Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Під час виконання цього Договору, для цілей ініціювання отримання нових Траншів, Пролонгацій чи Поновлення Дисконтного періоду, що не є зміною істотних умов цього Договору, Позичальник здійснює авторизацію в Особистому кабінеті та ініціює отримання нових Траншів, Пролонгації чи Поновлень Дисконтного періоду в ІКС. Так, на виконання умов Договору, грошові кошти були перераховані ТОВ «Манівео» на банківську карту № [NUMBER] , що була вказана відповідачем при укладанні Договору, що підтверджується: підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с. 41), довідкою ТОВ «Манівео» (а.с. 42), інформацією, що надійшла від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду (а.с. 111-114). 14.08.2024 відповідачем також підписаний паспорт споживчого кредиту (а.с. 32). 15.10.2024, згідно Договору факторингу № МВ-ТП/4, ТОВ «Манівео» відступило право вимоги за Договором до відповідача ТОВ «Таліон Плюс», що підтверджується копією відповідного договору факторингу (а.с. 21-24), копією витягу з реєстру до нього та копією повного реєстру до нього (а.с. 25-26, 134-145), копією платіжної інструкції (а.с. 27). 15.10.2024 представником ТОВ «Манівео» відповідачеві направлено повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 43). 11.01.2025 позивачем відповідачеві направлено повідомлення про дострокове розірвання договору з сумою заборгованості, що підлягає поверненню (а.с. 43). В подальшому, позивачем відповідачеві направлено досудову вимогу з сумою заборгованості станом на 10.07.2025 (а.с. 44). Згідно розрахунку заборгованості за період з 14.08.2024 по 10.01.2025 заборгованість відповідача становить 18\~301,50 грн та складається з наступного: тіло кредиту 4\~900,00 грн; проценти 10\~951,50 грн; неустойка 2\~450,00 грн (а.с. 28-30). Позивач, діючи в межах свої прав, просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості, а саме: 15\~851,50 грн, що складається з наступного: тіло кредиту 4\~900,00 грн; проценти 10\~951,50 грн; заборгованість по комісії 0,00 грн. Тобто, без врахування неустойки в розмірі 2\~450,00 грн. Загальні норми, якими обґрунтовується прийняте судом рішення. Приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства сторонами (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до частин 1-2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Щодо електронної форми укладення договору. Відповідно до розділу 14 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника. Сторони, згідно п. 14.2 договору, обумовили, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Під час виконання цього Договору, для цілей ініціювання отримання нових Траншів, Пролонгацій чи Поновлення Дисконтного періоду, що не є зміною істотних умов цього Договору, Позичальник здійснює авторизацію в Особистому кабінеті та ініціює отримання нових Траншів, Пролонгації чи Поновлень Дисконтного періоду в ІКС. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закон), електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У відповідності до ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону). Наведене знаходить своє підтвердження у постанові Верховного Суду по справі №\~524/5556/19 від 12.01.2021. Підписавши кредитний договір (шляхом використання електронного одноразового паролю) відповідач фактично погодилась із запропонованими кредитодавцем умовами кредитного договору, що свідчить про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, які вони повинні виконувати. З наведених доказів слідує, що відповідач здійснила відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення кредитного договору. Щодо відступлення права вимоги. Згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Стороною відповідача ставився під сумнів факт передачі від первісного кредитора прав вимоги до позивача, однак ці доводи спростовуються копіями відповідних документів, згаданих вище (а.с. 21-24, 25-26, 134-145, 27). Таким чином, позовні вимоги саме ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Щодо нарахування процентів суд зазначає наступне. Як зазначалось раніше, за п. 3.3 Договору, для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти в розмірі 2\~146,20 грн. У постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 14.08.2024 по 13.09.2024 включно проценти нараховувались згідно п. 3.3 Договору, щоденно по 71,54 грн, що відповідає загальній сумі 2\~146,20 грн. В подальшому ж суми процентів змінювалися. Судом встановлено, що відповідачеві були надані кредитні кошти, якими вона користувалась лише в період 30тиденного строку кредитування: 14.08.2024 13.09.2025. Доказів на підтвердження тих обставин, що після 13.09.2025 кредитний договір було пролонговано та строк користування кредитом було продовжено, позивачем суду не надано, як і не містять таких доказів матеріали справи, а несплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без наявності волевиявлення сторін, зокрема вчинення відповідних дій. Вимог щодо нарахування процентів згідно ст. 625 ЦК України, у позові не заявлено. Щодо змін в Законі України № 1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування», внесених Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що набрав законної сили 24.12.2023, на які посилається сторона відповідача, суд зазначає наступне. 24.12.2023 набув чинності Закон України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (надалі Закон України № 3498-IX від 22.11.2023). Цим законом статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» (надалі Закон України № 1734-VIII від 15.11.2016) доповнено частиною 5 наступного змісту: максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Разом з цим, за приписами п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 встановлено, що дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 408970924укладено 14.08.2024, тобто, вже після набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023. Враховуючи п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016, згідно якого протягом перших 120 днів максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати 2,5%, а протягом наступних 120 днів 1,5 %, проценти за спірним кредитним договором повинні бути розраховані наступним чином: -14.08.2024 (дата укладання Договору) 19.08.2024 (240ий день з дня набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023) за ставкою 1,5% на день, що відповідає і умовам кредитного договору (73,50 грн на день); -20.08.2024 13.09.2024 включно за ставкою 1% на день (49,00 грн). Таким чином, розмір процентів за користування кредитом в межах строку кредитування, що підлягає стягненню з відповідача, складає в загальному розмірі 1\~592,50 грн, виходячи з такого розрахунку: 367,50 грн = (1,5% * 4\~900,00 грн) * 5 днів (за період з 14.08.2024 по 19.08.2024); 1\~225,00 грн = (1% * 4\~900,00 грн) * 25 днів (за період з 20.08.2024 по 13.09.2024 включно). Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст.\~137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію довіреності, копію договору про надання правової допомоги № 5, укладеного 02.12.2024 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій», копію додаткової угоди № 1142 від 30.12.2024 до договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 01.07.2025 на суму 5\~000,00 грн, копію платіжної інструкції від 01.07.2025 на суму 5\~000,00 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» підлягають задоволенню частково, на 41%, то розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, що становить 2\~050,00\~грн. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» задоволені частково, на 41%, відповідно, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 993,20 грн. Докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial