Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем укладено три окремі кредитні договори з фінансовими установами, а саме: №1204558513271 від 14.02.2022 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ»; №555166800479 від 05.02.2022 з ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ»; № 7666099 від 06.02.2022 з ТОВ «МІЛОАН». Всі договори укладені в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем кредитодавців. Відповідач, пройшовши ідентифікацію, підписав оферти за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми договору. Кредитодавці свої зобов`язання виконали в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку відповідача. Відповідач зобов`язувався повернути кредити та сплатити проценти у строки, встановлені договорами, проте своїх зобов`язань не виконав. Надалі право вимоги за вказаними договорами перейшло до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на підставі договорів факторингу (відступлення прав вимоги). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов цих договорів, станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у загальнійсумі 23337,05 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредитів - 14300,00 грн;заборгованості за відсотками - 8337,05 грн та заборгованості за комісією - 700,00 грн. Позивач просить стягнути вказану суму боргу, а також понесені судові витрати: судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 13000,00 грн. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 05.09.2025 за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся 09.09.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за вказаною адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 26.08.2025 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області. Ухвалою суду від 02.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено 20.08.2025 позивачем цінним листом, що підтверджується описом вкладення. Представник позивача просить, у разі відсутності відзиву відповідача, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, згідно зі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що 14.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ`та позичальником укладено електронний Договір № 1204558513271 про надання фінансового кредиту продукту «СТАРТ», згідно з яким кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 1500,00 гривень на умовах строковості, зворотності та платності строком на 15 днів з кінцевим терміном повернення до 01.03.2022, що підтверджується пунктами 1.1, 1.3 та 1.5 вказаного Договору, підписаного позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 1.7.1 Договору на період строку його дії нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 3,71 процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. Сторонами погоджено порядок зміни розміру процентної ставки в залежності від належного виконання позичальником своїх зобов`язань, який базується на понятті відкладальної обставини відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України. Зокрема, пунктом 1.7.3 Договору визначено, що у випадку користування позичальником кредитом після закінчення строку дії Договору без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за пільговою індивідуальною процентною ставкою (0,01% на день) скасовуються ретроспективно з дати надання кредиту, і до правовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 693,50 процентів річних, що становить 1,9 відсотка від суми кредиту за кожний день користування ним, при цьому позичальник взяв на себе зобов`язання сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою ставкою та фактично сплаченими процентами за індивідуальною ставкою за весь строк користування грошовими коштами. Таким чином, факт неповернення кредиту у встановлений договором строк є відкладальною обставиною, настання якої змінює алгоритм нарахування плати за користування коштами з першого дня дії кредитного договору, що прямо передбачено умовами правочину, з якими позичальник погодився шляхом його підписання, а тому нарахування заборгованості за підвищеною ставкою за весь період користування кредитом є правомірним та відповідає договірним домовленостям сторін. Крім того, згідно з пунктом 1.10 Договору, факт користування кредитом понад строк дії договору також є відкладальною обставиною, яка має наслідком автоматичне продовження строку дії договору з перенесенням зобов`язань щодо повернення тіла кредиту на наступний день, але не більше ніж на 60 календарних днів, протягом яких позичальник зобов`язаний сплачувати проценти. Належним доказом укладення кредитного договору № 1204558513271 є надана суду довідка про ідентифікацію, згідно з якою відповідач пройшов перевірку та підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором W6V2Q1, який було відправлено на номер мобільного телефону позичальника. Факт виконання первісним кредитором ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» умов договору та надання позичальнику грошових коштів підтверджується довідкою про перерахування коштів через платіжну систему «Platon» та інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід», згідно з якими 14 лютого 2022 року було успішно здійснено транзакцію № 34485-59605-45543 на суму 1500,00 грн на банківську картку відповідача. 29.05.2023 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір факторингу № 29-05/23. За умовами вказаного договору клієнт зобов`язався відступити факторові права грошової вимоги до боржників за договорами позики, а фактор зобов`язався сплатити вартість цих прав та прийняти їх. Факт передачі права вимоги до боржників від первісного кредитора до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підтверджується підписаним сторонами Актом приймання-передавання реєстру боржників (Додаток № 4) від 30.05.2023. У реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною договору факторингу № 29-05/23, під порядковим № 1330 міститься інформація про заборгованість відповідача за договором №1204558513271. 18.02.2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір № 18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Відповідно до умов вказаного договору первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах, включаючи права вимоги до правонаступників та спадкоємців. Сторони погодили, що права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання Акту приймання-передачі реєстру боржників. Факт передачі реєстру боржників та переходу права вимоги до позивача підтверджується Актом прийому-передачі реєстру боржників, який є додатком № 4 до договору, підписаним уповноваженими представниками сторін 18.02.2025. Згідно з витягом з Додатку № 3 до договору № 18-02/25, позивач набув право вимоги до відповідача за договором № 1204558513271, загальна сума заборгованості за яким становить 3668,25 грн. Виконання зобов`язань щодо оплати вартості відступлених прав вимоги підтверджується Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.03.2025, згідно з яким зобов`язання сторін припинилися в частині суми 333826,74 грн, що відповідає ціні договору відступлення. \~ \~ \~ \~Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості підтверджує, що станом на день подання позову загальна сума боргу відповідача складає 3668,25 грн, з яких 1500,00 грн становить тіло кредиту та 2168,25 грн нараховані відсотки. Також 05.02.2022 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та позичальником укладено електронний Договір позики № 555166800479, згідно з яким позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 2800,00 гривень на умовах строковості, зворотності та платності строком на 30 днів. Договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується відповідними доказами. Відповідно до умов Договору (п. 1.1.1), сторонами погоджено фіксовану процентну ставку, розмір якої залежить від фактичного виконання позичальником умов договору. Зокрема, пунктом 1.1.1.1 передбачена знижена процентна ставка у розмірі 1,53% на день (560% річних) за умови повного погашення заборгованості у встановлений строк. У разі невиконання цих умов, згідно з пунктом 1.1.1.2 Договору, застосовується стандартна процентна ставка у розмірі 2,60% на день (950% річних) як у межах строку надання позики, так і в межах періоду прострочення (але не більше 30 днів). Таким чином, факт неповернення позики у встановлений строк є відкладальною обставиною, яка змінює порядок нарахування процентів, що відповідає домовленостям сторін. Належним доказом укладення кредитного договору № 555166800479 від 05.02.2022 є надана суду Довідка про ідентифікацію, яка підтверджує, що клієнт був ідентифікований та акцептував договір за допомогою одноразового ідентифікатора - 8919. Факт надання позичальнику грошових коштів підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (сервіс iPay.ua), згідно з яким 05.02.2022 було успішно перераховано кошти на картку клієнта в сумі 2800,00 грн. Судом також встановлено факт переходу права вимоги за вказаним договором. 18.12.2023 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір факторингу № 18/12-2023. За умовами цього договору клієнт відступив факторові права грошової вимоги до боржників, а фактор зобов`язався сплатити їх вартість. Факт передачі права вимоги підтверджується Актом приймання-передавання Реєстру Боржників від 22.12.2023. Згідно з витягом з Додатку № 3 до Договору факторингу, новий кредитор набув право вимоги до відповідача за договором № 555166800479, де зафіксовано заборгованість у загальному розмірі 7172,80 грн. Оплата вартості відступлених прав підтверджується платіжною інструкцією № 793 від 27.12.2023. Наданий позивачем розрахунок заборгованості підтверджує, що станом на день подання позову загальна сума боргу відповідача складає 7172,80 грн, з яких 2800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, та 4372,80 грн - заборгованість за відсотками. 06.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та позичальником укладено електронний Договір про споживчий кредит № 7666099, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 10000,00 гривень на умовах строковості, зворотності та платності. Деталізуючи умови нарахування плати за кредитом, суд зазначає, що згідно з пунктом 1.5.2 Договору, сторони погодили нарахування процентів за користування коштами за зниженою ставкою у розмірі 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Водночас, пунктом 1.5.3 Договору визначено стандартну процентну ставку у розмірі 5% від залишку кредиту за кожен день, яка застосовується у випадках, передбачених договором. Зокрема, відповідно до пункту 4.2 Договору, у разі прострочення виконання зобов`язань, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, Кредитодавець має право нараховувати проценти саме за стандартною ставкою (5%), що сторони визначили як інший розмір процентів за порушення грошового зобовязання в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Щодо можливості продовження строку користування коштами, пунктом 2.3.1 Договору передбачено право позичальника на пролонгацію (поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування). Для реалізації цього права позичальник зобов`язаний вчинити дії, передбачені Правилами надання коштів, зокрема сплатити проценти за користування кредитом та/або комісію за управління та обслуговування кредиту, що дозволяє уникнути прострочення. Належним доказом укладення кредитного договору № 7666099 від 06.02.2022 є надана суду Довідка про ідентифікацію, згідно з якою відповідач пройшов ідентифікацію та підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором V20481, який було надіслано на номер мобільного телефону позичальника [NUMBER] . Факт надання позичальнику грошових коштів підтверджується листом ТОВ «ЕЛАЄНС», згідно з яким 06.02.2022 було успішно перераховано кошти на картку клієнта в сумі 10000,00 грн. 25.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір факторингу № 25-07/2024, за яким відбулося відступлення права вимоги до боржників, зокрема і до відповідача. Факт передачі права вимоги підтверджується Реєстром боржників від 25.07.2024, де зафіксовано заборгованість відповідача. Згідно з наданим розрахунком, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за Договором № 7666099 складає 12496,00 грн, з яких 10000,00 грн - тіло кредиту, 1796,00 грн - нараховані проценти, та 700,00 грн - заборгованість за комісією. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону визначає\~яким чином\~підписуються угоди\~у сфері\~електронної комерції.\~Якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог за кредитним договором №1204558513271. Матеріалами справи належним чином підтверджено факт укладення електронного правочину та отримання відповідачем коштів у сумі 1500,00 грн. Перевіривши наданий розрахунок, суд визнає його правильним, оскільки умовами договору прямо передбачено зміну процентної ставки на базову у випадку порушення строків повернення кредиту, що є правомірним наслідком допущеного відповідачем прострочення. Також судом встановлено законність набуття позивачем права вимоги до боржника. Враховуючи доведеність існування заборгованості у сумі 3668,25 грн та відсутність доказів її погашення, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині у повному обсязі. Також суд вважає, що позовні вимоги за кредитним договором № 555166800479 є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи належним чином підтверджено факт укладення електронного правочину та реальне отримання відповідачем коштів у розмірі 2800,00 грн. Перевіривши наданий розрахунок, суд визнає його правильним, оскільки умовами договору прямо передбачено зміну процентної ставки на стандартну у випадку порушення строків повернення позики, що є правомірним наслідком допущеного відповідачем прострочення. Також судом встановлено законність набуття позивачем права вимоги до боржника на підставі договору факторингу, підтвердженого актом приймання-передачі та платіжними документами. Враховуючи доведеність існування заборгованості у загальній сумі 7172,80 грн та відсутність доказів її погашення, суд також задовольняє позовні вимоги в цій частині у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Окрім того, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 10000,00 та відсотків в сумі 1796,00 за кредитним договором № 7666099 є обґрунтованими. Матеріалами справи підтверджено факт укладення договору, реальне отримання відповідачем коштів та наявність прострочення, що згідно з умовами договору (п. 1.5.2, 1.5.3, 4.2) є підставою для нарахування відсотків та стягнення боргу, який станом на дату позову не погашений. Водночас, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення комісії за надання кредиту за цим договором у сумі 700,00 грн з огляду на наступне. Пунктом 1.5.1 Договору передбачено нарахування одноразової комісії за надання кредиту. Однак, відповідно до положень ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та сталої судової практики (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19), дії з надання кредиту (розгляд заявки, перерахування коштів тощо) є обов`язкомкредитодавця, а не окремою супутньою послугою, за яку може встановлюватися плата. Оскільки комісія встановлена за дії, які кредитодавець вчиняє на власну користь для реалізації своїх прав та обов`язків, умови договору в цій частині є нікчемними, а сума комісії стягненню не підлягає. На підставі викладеного вище з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума заборгованості 22637,05 грн, яка складається з 3668,25 грн за договором №1204558513271, 7172,80 грн за договором № 555166800479 та 11796,00 грн за договором №7666099. 5. Розподіл судових витрат. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано Договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги, укладений 02.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Відповідно до умов вказаного договору виконавцем прийнято зобов`язання надавати замовнику правову інформацію, консультації, здійснювати підготовку та оформлення процесуальних документів, а також представляти інтереси клієнта в судах та інших органах.Сторонами погоджено, що вартість послуг визначається у заявках на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору, а розрахунок розміру винагороди здійснюється згідно із затвердженим Прайс-листом цього адвокатського об`єднання. 01.07.2025 між позивачем та адвокатським об`єднанням було підписано Заявку № 385, в якій сторони погодили надання правових послуг саме щодо стягнення заборгованості з відповідача за кредитними договорами № 1204558513271, № 555166800479 та № 7666099. Згідно зі змістом Заявки № 385, загальна вартість погоджених послуг становить 13000,00 грн та складається з надання усної консультації з вивченням документів тривалістю 2 години вартістю 4000,00 грн, а також складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду тривалістю 3 години вартістю 9000,00 грн. Розмір витрат на правничу допомогу визначено з урахуванням складності справи та обсягу виконаних робіт відповідно до ставок, закріплених у Прайс-листі Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Факт надання цих послуг на указану вище суму підтверджується Витягом з Акту № 15 від 31.07.2025. При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial