Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

[PERSON] , подала до Турківського районного суду Львівської області заяву, заінтересована особа [PERSON] , в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , зареєстрованого за адресою: по [ADDRESS] , на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами: [PERSON] та її дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які проживають за адресою: по [ADDRESS] ; обмежити спілкування з постраждалими дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ; заборонити наближатися на відстань ближче 30 м до місця проживання (перебування), навчання та роботи постраждалих осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб ( [PERSON] та її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ,), переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ( [PERSON] та її дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ) або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування\~поданої заяви\~покликається на\~те,\~що 19.11.2005\~уклала шлюб\~з [PERSON] ,\~зареєстрований 19.11.2005\~Мохнатською сільською\~радою Турківського\~району Львівської\~області,\~актовий запис\~№8,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб серії\~ [NUMBER] .\~У шлюбі\~в них\~народилося шестеро\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~ [NUMBER] ,\~вид. Мохнатською сільською\~радою Турківського\~району Львівської\~області 06.11.2006;\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтво\~про народження\~ [NUMBER] ,\~вид. Мохнатською сільською\~радою Турківського\~району Львівської\~області 07.05.2009;\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтво\~про народження\~ [NUMBER] ,\~вид.виконавчим комітетом Мохнатської сільської\~ради Турківського\~району Львівської\~області 24.11.2021;\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтво\~про народження\~ [NUMBER] ,\~вид.виконавчим\~комітетом Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області 26.02.2014; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтво про народження [NUMBER] , вид. виконавчим комітетом Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області 29.09.2015; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтво про народження [NUMBER] , вид. Козівською сільською радою Стрийського району Львівської області 12.04.2022. Спільне життя з [PERSON] не склалося через систематичне зловживання ним спиртними напоями, застосування фізичного насильства, образи та приниження в присутності дітей. Коли доньки підросли, [PERSON] образи та приниження почав висловлювати й до них. Після народження синів, [PERSON] значно більше почав зловживати спиртними напоями й погано ставитись до неї та дітей. Враховуючи те, що заявник працює вчителем в селі за місцем проживання їхньої сім`ї, довгий час терпіла таку поведінку чоловіка, однак, 07.11.2025 [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, завдав їй тілесних ушкодження, а також наніс ряд ударів руками по тілу дочці [PERSON] , намагався нанести удари дочці [PERSON] . Після таких дій чоловіка зрозуміла, що його поведінка загрожує життю й здоров`ю дітей й 07.11.2025 звернулась в органи поліції щодо протиправної поведінки її чоловіка, на підставі чого розпочато кримінальне провадження № 12025142300000090 за фактом спричинення [PERSON] їй тілесних ушкоджень (копії відповідних документів з матеріалів кримінального провадження додано до матеріалів заяви). Також на розгляді в поліції перебуває заява про вчинення [PERSON] побиття доньки. Крім того, 20.11.2025 заявник подала до Сколівського районного суду Львівської області позовну заяву про розірвання шлюбу. Після подій 07.11.2025 [PERSON] втік з хати, з дружиною та дітьми не проживає через встановлений працівниками поліції терміновий заборонний припис, проживає у свого брата [PERSON] . Дія цього припису закінчилася і в останні дні [PERSON] телефонував їй та сказав, що за вчинені ним дії йому крім штрафу нічого не буде і що він з дня на день повернеться жити до сім`ї, а за те, що вона звернулася в поліцію, вона ще пошкодує. Вказує, що [PERSON] чинить на неї психологічний тиск через своїх родичів зокрема, брата [PERSON] . Постраждалими внаслідок систематичних вищеописаних діянь [PERSON] , які за своєю суттю є домашнім насильством, є вона та шестеро дітей, п`ятеро з яких є неповнолітніми. Діти налякані, бояться власного батька, як він повернеться і вкотре прийде додому в стані сп`яніння, почне ображати та обзивати їх, а також почне їх бити, діти не хочуть з ним спідкуватися. Через поведінку чоловіка у дітей розвинулася психологічна травма (про що, зокрема, вказала дитячий психолог, за участю якого проводилися допити моїх дітей в поліції). Вважає, що існують передбачені Законом підстави для застосування судом обмежувального припису стосовно її чоловіка - [PERSON] . У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник не з`явилися, 03.12.2025 представник заявника скерував до суду клопотання про проведення судового засідання без участі заявника, в якому вказав, що заяву підтримують в повному обсязі та просять суд її задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. З урахуванням клопотання представника заявника, суд постановив проводити розгляд заяви без участі заявника. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що завжди старається забезпечити сім`ю, працює важко і постійно, щоб діти були забезпечені, Діана є студенткою, треба оплатити оренду житла, кожного тижня дати гроші, він заробляє гроші і забезпечує дітей, сім`ю, однак дружина та діти його зневажають і від нього хочуть лише грошей. В той день був тверезий, зранку поправ одяг і не встиг його розвісити, оскільки пішов на роботу, а коли ввечері повернувся з роботи додому, зайшов у ванну кімнату, побачив, що його одяг з пральної машини викинутий на брудні речі, натомість в пральній машині пралися інші речі. Це його обурило, пішов до дітей питати хто і чому таке зробив, з нервів викинув одяг, що був у пральній машинці і сожливо ноступив на нього, не топтав його. Дружина в той час відпочивала. Посварився з дітьми і пішов курити, незабаром прийшла до нього дружина з кофтою у руках і почала цією кофтою бити його й питати чому він потоптав кофту Діани, це його розізлило, спровокувало і тому він вчинив такі дії щодо дружини, шкодує що так сталося. Вказав, що проживають з дружиною у нормальних відносинах, навіть після тієї події примирилися, він приходить ночувати додому, робить побутові справи, жінка дає вечерю, чому звернулась із заявою до суду йому невідомо, оскільки казала, що чекає його. Вказав що йому відомо про винесений терміновий заборонний припис щодо нього, однак він його не має. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення поданої заяви, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи(п. 9 ч.1 ст.1 Закону). Відповідно до ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини,родичі дитини (баба,дід,повнолітні брат,сестра), мачуха або вітчим дитини,а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи-опікун,орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Згідно з ч.8 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень глави 13 Розділу IV ЦПК України справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів заінтересованих осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. За таких обставин, положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилося шестеро дітей. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] звернулась у правоохоронні органи із заявою у про притягнення до кримінальної відповідальності її чоловіка [PERSON] , який побив її, чим спричини тілесні ушкодження у вигляді синців на тілі, на підставі якої 10.11.2025 внесено відомості до ЄРДР, правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України. Згідно представленої копії висновка експерта № 54 оглядом лікарем судово-медичним експертом, у громадянки [PERSON] , 1982 року народження, виявлено: одне садно на передній поверхні лівої вушної мушлі, два спиці і одне садно на грудях ліворуч, синець і садна у верхній третині правого передпліччя ззаду, синець і садно на лівім лікті - які утворилися від дії тупих предметів та тупих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 07.11.2025; синці і садна, усі разом та кожне окремо, відповідно до пункту 2.3.5 «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - є легким тілесним ушкодженням, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Також допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили обставини, викладені у заяві про видачу обмежувального припису (копій протоколів допитів із відеофіксацією допиту неповнолітніх/малолітніх долучено до матеріалів заяви). До матеріалів справи також долучено копію повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України від 25.11.2025, яке вручено підозрюваному [PERSON] 25.11.2025. Окрім того, [PERSON] звернулася до правоохоронних органів із заявою про внесення до внесення відомостей до ЄРДС про вчинення [PERSON] кримінального проступку за ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки він наніс побої дочці [PERSON] та намагався побити дочку [PERSON] (копія заяви та талону-повідомлення ЄО № 9210 долучено до матеріалів заяви). Згідно висновків Верховного Суду, викладених у справі №404/5203/19 в постанові від 19.05.2020, доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 у справі №756/3859/19. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. Строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім та визначається судом із урахуванням оцінки ризиків. Тимчасові обмеження прав особи, що здійснює домашнє насильство, мають бути пропорційними меті застосування щодо неї обмежувального припису. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Закон не передбачає такого виду обмежувального припису, як заборона особі входити до місця реєстрації (квартири), тому за умови доведеності вчинення насильства суд може застосувати інший захід шляхом заборони перебувати у місці спільного проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд оцінює та приймає до уваги форми домашнього насильства яким піддавався заявник та оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального [PERSON] належним чином обґрунтувала свої вимоги, зокрема тим, що заінтересована особа вчиняє щодо неї та її дітей психологічне і фізичне насильство, створює конфліктні ситуації, що підтверджується долученими до справи наведеними вище доказами, у зв`язку з чим є висока ймовірність в майбутньому проявів домашнього насильства. Разом з тим, надані докази безпосередньо стосуються події, яка мала місце 07.11.2025, при цьому не представлено доказів періодичності таких дії [PERSON] на які вказує заявник. Надані суду докази, стосуються ризиків безпеки постраждалих осіб, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тобто стосуються обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Суд погоджується з доводами заявника про те, що саме запропонований спосіб та вид обмежень забезпечить її ефективний захист, оскільки, серед іншого, стосується безпосереднього місця проживання заявниці та її дітей. Водночас, щодо обмеження спілкування з постраждалими дітьми, заборони розшукувати постраждалих та заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами, тобто дружиною та дітьми, судом не встановлено та заявницею не підтверджено належними доказами обґрунтування необхідність застосування обмежувального припису в частині заборони [PERSON] , обмежити спілкування з постраждалими дітьми, розшукувати постраждалих осіб. переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними, вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами - дружиною та дітьми, або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, суду не надано жодного обгрунтування доказу вчинення у минулому таких дій. Разом з тим, покликання заявниці на систематичне вчинення [PERSON] стосовно неї домашнього насильства не підтверджені матеріалами справи, до матеріалів заяви не долучено доказу, що строк дії виданого термінового заборонного припису закінчився, після чого [PERSON] повернувся до місця проживання та продовжував вчиняти дії, характерні домашньому насильству, при цього останній у судовому засіданні пояснив, що періодично живе вдома, робить побутові справи і їх стосунки з дружиною налагоджуються. Також не надано доказів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства до чи після закінчення строку дії виданого термінового заборонного припису стосовно [PERSON] . Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи суд дійшов висновку про необхідність видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав строком на 2 (два) місяці, а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами: [PERSON] та її дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися на відстань ближче 30 м до місця проживання постраждалих осіб: [PERSON] та її дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] . При цьому, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису як два місяці є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я постраждалих осіб. Разом з тим, на даний час суд не вбачає правових підстав для застосування таких обмежень строком більше як на 2 (два) місяці, оскільки матеріалами справи не доведено, що вказані обмеження слід застосувати до заінтересованої особи [PERSON] саме на максимальний строк 6 (шість) місяців. Отже, у даній справі за допомогою належних та допустимих доказів встановлено наявність відповідних ризиків та підстави видачі обмежувального припису, а тому суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення заяви. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010). Суд також виходить з того, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Водночас, Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. В той же час, слід роз`яснити, що відповідно до положень ст.350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] про видачу обмежувального припису є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, з наведених вище мотивів та підстав. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial