Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

27 червня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] , із вимогами про стягнення заборгованості за кредитними договорами №№ 2105941939731 від 28 лютого 2021 року, 2107343168693 від 14 березня 2021 року та 2107240080567 від 13 березня 2021 року (а. с. 1-8). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між відповідачкою та ТОВ «Служба меттєвого кредитування» було укладено кредитні договори №№ 2105941939731 від 28 лютого 2021 року, 2107343168693 від 14 березня 2021 року та 2107240080567 від 13 березня 2021 року, право вимоги за якими, на підставі договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», а потім, на підставі договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 березня 2023 року, перейшло до позивача. Зазначено, що на момент подання позову зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідачкою не виконано ані первісному кредитору, ані новому кредитору, у зв`язку з чим за нею рахується заборгованість за кредитним договором № 2105941939731\~від 28\~лютого 2021\~року у\~сумі 52\~176\~гривень 23\~копійки,\~яка складається\~з заборгованості\~за тілом\~кредиту у\~сумі 3\~568\~гривень та\~відсотків у\~сумі 48\~608\~гривень 23\~копійки;\~за договором\~№ 2107343168693\~від 14\~березня 2021\~року \~у сумі\~17\~270\~гривень 11\~копійок,\~яка складається\~із заборгованості\~за тілом\~кредиту у\~сумі 1\~100\~гривень та\~відсотків у\~сумі 16\~170\~гривень 11\~копійок;\~за договором\~№ 2107240080567\~від 13\~березня 2021\~року у сумі 15\~623 гривні 40 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 1\~000 гривень та відсотків у сумі 14\~623 гривні 40 копійок. З урахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності позивач прохає суд стягнути з відповідачки заборгованість: за кредитним договором № 2105941939731\~від 28\~лютого 2021\~року у сумі 44 787 гривень 26 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3\~568 гривень та відсотків у сумі 41 219 гривень 26 копійок; за договором № 2107343168693\~від 14\~березня 2021\~року у сумі 17\~270 гривень 11 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 1\~100 гривень та відсотків у сумі 16\~170 гривень 11 копійок; за договором № 2107240080567 від 13 березня 2021 року у сумі 15\~623 гривні 40 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 1\~000 гривень та відсотків у сумі 14\~623 гривні 40 копійок, а всього 77\~680 гривень 77 копійок, з яких заборгованість за тілом кредиту 5\~668 гривень та відсотками 72\~012 гривень 77 копійок, які позивач прохає суд стягнути разом із судовим збором у сумі 2\~422 гривні 40 копійок та витратами на правову допомогу у сумі 25\~000 гривень. Ухвалою суду від 21 серпня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін (а. с. 101), копія якої надіслана учасникам справи 21 серпня 2025 року за вихідним № 20086/25-вих/2/204/3511/25 (а. с. 102). Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року у справі здійснено перехід від розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін до розгляду с прощеному позовному провадженні з викликом сторін та призначено судове засідання на 12 годину 45 хвилин 15 жовтня 2025 року (а. с. 108). У судове засідання представниця позивача не з`явилася, у позові прохала про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (7 на звороті). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 125, 126), причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 28 лютого 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 2105941939731 «Стандартний» (а. с. 20-22), за умовами якого товариством їй надано кредит у сумі 5\~000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності відповідно до умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. Згідно з вимогами п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2021 року відповідачка ознайомилася із умовами кредитування та підписала Паспорт споживчого кредиту в якості інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а. с. 24-25 та на звороті). Підписавши кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту відповідачка підтвердила, що вона отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальниці у розмірі 5\~000 гривень, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей» (а. с. 44). До матеріалів справи позивачем також надано інформацію щодо порядку (процедури), хронологію дій щодо укладання електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій (а. с. 26). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 2105941939731 від 28 лютого 2021 року у сумі 52\~176 гривень 23 копійки, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3\~568 гривень та відсотків у сумі 48\~608 гривень 23 копійки; з яких, з урахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності позивач прохає суд стягнути 44 787 гривень 26 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3\~568 гривень та відсотків у сумі 41 219 гривень 26 копійок. Також судом встановлено, що 14 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № № 2107343168693 «Стандартний» (а. с. 27-29), за умовами якого товариством їй надано кредит у сумі 1\~100 гривень на умовах строковості, зворотності, платності відповідно до умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. Згідно з вимогами п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2021 року відповідачка ознайомилася із умовами кредитування та підписала Паспорт споживчого кредиту в якості інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а. с. 31-32 та на звороті). Підписавши кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту відповідачка підтвердила, що вона отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальниці у розмірі 1\~100 гривень, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей» (а. с. 47). До матеріалів справи позивачем також надано інформацію щодо порядку (процедури), хронологію дій щодо укладання електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій (а. с. 40). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 2107343168693 від 14 березня 2021 року у сумі 17\~270 гривень 11 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 1\~100 гривень та відсотків у сумі 16\~170 гривень 11 копійок. Також, судом встановлено, що 13 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № № 2107240080567 «Стандартний» (а. с. 34-36), за умовами якого товариством їй надано кредит у сумі 1\~000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності відповідно до умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. Згідно з вимогами п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2021 року відповідачка ознайомилася із умовами кредитування та підписала Паспорт споживчого кредиту в якості інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а. с. 38-39 та на звороті). Підписавши кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту відповідачка підтвердила, що вона отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальниці у розмірі 1\~000 гривень, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей» (а. с. 50). До матеріалів справи позивачем також надано інформацію щодо порядку (процедури), хронологію дій щодо укладання електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій (а. с. 40). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 2107240080567 від 13 березня 2021 року у сумі 15\~623 гривні 40 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 1\~000 гривень та відсотків у сумі 14\~623 гривні 40 копійок. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Приписами ч. 6 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно з вимогами ст. ст. 3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України. Підписанням договорів відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма їх істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на теперішній час строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту статей 512, 514\~ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з вимогами ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст.\~517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Так, на підтвердження переходу права первісного кредитора за кредитними договорами №№ 2105941939731 від 28 лютого 2021 року, 2107343168693\~від 14\~березня 2021\~року та\~2107240080567\~від 13\~березня 2021\~року позивачем надано суду договір факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 (а. с. 59-61), реєстр боржників (62-63 та на звороті) й витяг до нього (а. с. 64-66), за яким ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило право грошової вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє, на підставі договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року (а. с. 67-69 та на звороті), додаткових угод до нього (а. с. 71-72), реєстру боржників (72-74), відступило право вимоги позивачу. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитними договорами, набув право вимоги до відповідачки за вищевказаними кредитними договорами, натомість остання свої зобов`язання за ними не виконала, а тому, з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість: за кредитним договором № 2105941939731\~від 28\~лютого 2021\~року у сумі 44 787 гривень 26 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3\~568 гривень та відсотків у сумі 41 219 гривень 26 копійок; за договором № 2107343168693\~від 14\~березня 2021\~року у сумі 17\~270 гривень 11 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 1\~100 гривень та відсотків у сумі 16\~170 гривень 11 копійок; за договором № 2107240080567 від 13 березня 2021 року у сумі 15\~623 гривні 40 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 1\~000 гривень та відсотків у сумі 14\~623 гривні 40 копійок, а всього 77\~680 гривень 77 копійок, з яких заборгованість за тілом кредиту 5\~668 гривень та 72\~012 гривень 77 копійок заборгованість за відсотками. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у даній справі на підставі договору про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року (а. с. 15-17) надавало адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс». Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до позовної заяви додано договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а. с. 16 на звороті -17), заявку на надання юридичної допомоги № 504 від 01 травня 2025 року (а. с. 18) та витяг з Акту № 10 від 30 травня 2025 року про надання юридичної допомоги на суму 25\~000 гривень (а. с. 19). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, враховуючи складність справи, зважаючи на обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, приймаючи до уваги заявлену позивачем ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 2105941939731\~від 28\~лютого 2021\~року у сумі 44 787 гривень 26 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3\~568 гривень та відсотків у сумі 41 219 гривень 26 копійок; за договором № 2107343168693\~від 14\~березня 2021\~року у сумі 17\~270 гривень 11 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 1\~100 гривень та відсотків у сумі 16\~170 гривень 11 копійок; за договором № 2107240080567 від 13 березня 2021 року у сумі 15\~623 гривні 40 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 1\~000 гривень та відсотків у сумі 14\~623 гривні 40 копійок, а всього 77\~680 гривень 77 копійок, з яких заборгованість за тілом кредиту 5\~668 гривень та 72\~012 гривень 77 копійок заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України,\~з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2\~422 гривні 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved