Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Третьою особою по справі зазначено Службу у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що сторони по справі є батьками [PERSON] . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин у 2020 році та до теперішнього часу відповідач жодним чином не піклується про сина, уникає з ним спілкування, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, навчанням, вподобаннями та підготовкою до самостійного життя. За доводами позивача, [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з сином та не бере участі в його матеріальному утриманні та вихованні, а тому його слід позбавити батьківських прав. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість від його представника надійшла заява про розгляд справи за їх з довірителем відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. Виклик відповідача до суду проводився шляхом надсилання на останню відому адресу реєстрації місця проживання відповідача судових повісток про виклик до суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав. Належним чином повідомлений уповноважений представник третьої особи у судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задовольнити. До суду надійшов також висновок Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. \~ \~ \~ \~1. Судовим розглядом справи встановлено, що предметом спору, тобто правовим об`єктом з привиду якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є сімейні правовідносини, пов`язані з виконанням батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] , [INFO] . В контексті хронології існуванням спірних правовідносин суд наводить наступні обставини справи. \~ \~ \~ \~Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , дата видачі 29.10.2013), (а.с. 6). На підставі заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2020 року (справа №362/6777/19) розірвано шлюб між позивачем та відповідачем (а.с. 4-5). Відповідно до судового наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року (справа №362/2955/20) з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до характеристики учня 5-А класу Васильківської гімназії №2 [PERSON] , мама цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання (а.с. 16). Згідно з актом обстеження умов проживання №101 від 16 квітня 2025 року, у місці проживання дитини та матері (позивача) санітарно-гігієнічні умови відповідають усім вимогам, дитячий змінний одяг в наявності, харчування збалансоване. Дитина проживає разом з матір`ю, яка забезпечує дитину всім необхідним для проживання та виховання. До позову також додано довідки про регулярне відвідування спортивної секції «Самбо» та індивідуальних занять з англійської мови (а.с. 17-18). 2. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. \~ \~ \~ \~Статтею 8 Конвенції передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. \~ \~ \~ \~Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб». Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 7\~грудня 2006\~року за результатами\~розгляду справи «Хант проти України»\~(Заява N 31111/04)\~ (п.п. 54-55) зазначив, що: «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». \~ \~ \~ \~В іншому\~своєму рішенні\~від 18\~грудня 2008\~року (справа\~«Савіни проти\~України»,\~Заява №39948/06, п.п. 47, 48) Європейський суд з прав людини вказав на те, що: «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одним з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В свою чергу, Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою \~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~ передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~передбачено, що\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини,\~\~піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя,\~\~поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша\~статті 151 Сімейного кодексу України). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої\~статті 155\~Сімейного кодексу\~України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. \~ \~ \~ \~Згідно з приписами пункту другого частини 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення нею здобуття повної загальної середньої освіти. По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної правової процедури. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. Відповідно до\~статті 89\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У поданому суду висновку Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради зазначено, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Відтак, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради вважає доцільним позбавлення громадянина [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 року по справі №214/5134/22 виснував, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю (батьком) конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. У переданому на розгляд суду позові, позивач пов`язує необхідність позбавлення відповідача батьківських прав з обставинами щодо ухилення його від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до вимог статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батька батьківських прав, покладено на позивача. По відношенню до наведеного, слід зазначити, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В межах\~розгляду даної\~справи,\~судом \~встановлено фактичні\~дані,\~які дають\~підстави стверджувати,\~що відповідач\~умисно та\~свідомо ухиляється\~від виконання\~батьківських обов`язків\~по відношенню\~до сина,\~зокрема,\~ [PERSON] ,\~не піклується про фізичний і духовний його розвиток, не цікавиться навчанням та станом здоров`я, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, оскільки не спілкується з ним. Також відповідач не бере участі в матеріальному утриманні сина. У ситуації по справі слід констатувати наявність фактичних обставин, які не спростовані відповідачем, що свідчать про об`єктивну наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до Дитини, оскільки батько тривалий час (5 років) не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. За таких обставин слід зазначити, що поведінка відповідача призвела до втрати зв`язку між ним та його сином. Саме бездіяльність відповідача призвела до розриву зв`язків між ним і його дитиною. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між дитиною та батьком, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», протягом п`яти років, що передували судовому розгляду даної справи, у суду відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між батьком і дитиною негативно вплине на ці відносини. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини не суперечить її інтересам, з огляду на відсутність батька в її житті та невиконання ним батьківських обов`язків, тому за обставин цієї справи позбавлення відповідача батьківських прав буде здійснено згідно із законом (п. 2 частина перша ст. 164 Сімейного кодексу України) та спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету, і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі №490/3580/21 (провадження № 61-4197св25). Таким чином,\~беручи до\~уваги встановлені\~за результатами\~судового розгляду\~обставини щодо\~свідомого ухилення\~від виконання\~ батьківських\~обов`язків відповідача,\~поданий висновок\~Служби у\~справах дітей\~та сім`ї\~Васильківської міської\~ради, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні спору, суд, передусім, виходить з положень частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 21 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи наявні у матеріалах справи фактичні дані у їх сукупності та взаємозв`язку, в ситуації, що склалася по справі слід констатувати порушення прав дитини на належне виховання з боку батька та умисне невиконання ним своїх батьківських обов`язків, що не відповідає принципу «якнайкращого забезпечення інтересів дитини» та не сприятиме їх духовному, фізичному та соціальному розвитку. По відношенню до цього, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав 3. Питання про розподіл витрат зі сплати судового збору суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного та

Outcome: approved