Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Пасічна-ІФ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних та інфляційних втрат, покликаючись на те, що багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до Акту приймання-передачі багатоквартирних житлових будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] з балансу на баланс від 06.07.2021 року та Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 14 грудня 2021 року знаходиться в управлінні товариства з обмеженою відповідальністю «Пасічна-ІФ». Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання прибудинкової території, обслуговування внутрішньо будинкових систем, утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. [PERSON] , відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 04.07.2006 року є власником квартири [ADDRESS] , відповідно співвласником даного багатоквартирного житлового будинку та споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідачка покладений на неї обов`язок сплачувати кошти за утримання будинку та прибудинкової території в порушення норм чинного законодавства належним чином не виконує, оплату за надані послуги не здійснює, внаслідок чого виникла заборгованість в період з 01.05.2020 по 01.04.2025 року у розмірі 11 025,96 грн. Дана заборгованість визначена з врахування продовження строків позовної давності на період дії карантину (COVID-19) та воєнного стану. На направлені претензії щодо сплати боргу відповідач не реагує та не вживає дій щодо його сплати. Останню претензію відповідачу було направлено 15.04.2025 року. Відповідно до проведеного розрахунку з 01.01.2024 року по 30.04.2025 року 3 (три) відсотки річних від простроченої суми складають 439,53 грн та інфляційні нарахування на суму боргу становлять 1 757,98 грн. Зважаючи на вищезазначене, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2020 року по 01.04.2025 року у розмірі 11 025,96 грн, 3% річних у сумі 439,53 грн, 1 757,98 грн інфляційних втрат, а всього 13 223,47 грн та понесені судові витрати. Представник позивача подав заяву про розгляд справи здійснювати без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному бсязі. Не заперечує протии заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання, про причину неявки суду не повідомив. У строк, встановлений судом відповідач відзив на позов не подала, будь-яких інших клопотань та заяв від неї не надходило, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] з 04.07.2006 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до Акту приймання-передачі багатоквартирних житлових будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] від 06.07.2011 року, багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] передано у на баланс ТОВ «Пасічна-ІФ» (а.с. 5). Згідно Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 14 грудня 2021 року, багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] знаходиться в управлінні товариства з обмеженою відповідальністю «Пасічна-ІФ» (а.с. 6-7). За розрахунком позивача, у період з 01.05.2020 по 01.04.2025 року в [PERSON] виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 11 025,96 грн (а.с. 9-11). 15.04.2025 на адресу відповідача направлено Претензію про сплату заборгованості (а.с. 12). За змістом статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент визначення виконавця житлово-комунальних послуг) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та введений в дію з 1 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту «б» підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року). Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Положення статей 319, 322 ЦК України, встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, незалежно від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому прав володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку з утримання належного йому на праві власності майна може створювати небезпеку для третіх осіб. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, позивач, будучи належним чином уповноваженим на надання послуг з утримання житлового будинку і прибудинкової території, а відповідач є співвласником багатоквартирного будинку, маючи у власності квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2025 року та, згідно норм чинного законодавства України, зобов`язаний оплатити надані позивачем послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання по наданню послуг. Доказів протилежного, зокрема, ненадання відповідачу послуг, надання неякісних послуг, судом не встановлено. Позивачем направлялась письмова вимога про повернення суми заборгованості. Відтак, оскільки, відповідач належним чином зобов`язання по оплаті за послуги утримання будинку та прибудинкової території, не виконала, за період з 01.05.2020 по 01.04.2025 у неї утворилася заборгованість у розмірі 11 025,96 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідо до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по теперішній час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що: до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Указана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Заявником порушується питання про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01 січня 2024 року по 30 квітня 2025 року. На підставі наведеного, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості складений позивачем, за яким заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2020 по 01.04.2025 становить 11 025,96 грн, 3 % річних 439,53 грн за період з 01.01.2024 по 30.04.2025, інфляційні втрати 1 757,98 грн за період з 01.01.2024 по 30.04.2025. Відтак, позов про стягнення вказаної заборгованості підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2025 року між Адвокатським бюро «Василя Чекайла» та ТОВ «Пасічна-ІФ» укладено договір про надання правової допомоги та 06.10.2025 укладено додаткову угоду № 12 до договору про надання правової допомоги від 06.03.2025, за умовами якої адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Додатковою угодою визначено розмір гонорару бюро за надані послуги клієнту при розгляді цивільної справи № 344/8437/25. Розмір гонорару за підготовку та подання позовної заяви до суду становить 1000 грн (а.с.14-15, 31). Згідно Акту виконаних робіт до додаткової угоди № 12 від 06.10.2025 року до договору про надання правової допомоги від 06.03.2025 року, роботи, передбачені договором виконані та згідно інформаційного повідомлення про зарахування коштів № 3409 від 06.10.2025\~ оплачені у сумі 1000 грн (а.с. 32, 33). Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 у справі № 909/116/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, прийшов до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, із відповідачів на користь ТОВ «Пасічна-ІФ» слід стягнути 1 000 гривень судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги. Разом з тим, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, так як позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір у сумі 3028 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі

Outcome: approved