Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

01 грудня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON] 02.12.2025 заяву [PERSON] залишено без руху. 05.12.2025 [PERSON] усунула недоліки заяви. [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, суду пояснила, що [PERSON] неодноразово вчиняв відносно неї домашнє насильство, очевидцем була дитина, а 04.11.2025 до неї в місті в присутності дитини до неї була застосована фізична сила, їй спричинено тілесні ушкодження та на даний час відкрите кримінальне провадження. [PERSON] вимоги [PERSON] не визнав, суду пояснив, що жодного ні фізичного, ні домашнього насильства відносно [PERSON] він не вчиняв, кримінальне провадження, за фактом якого вона звернулася до суду закрито, а заявник вчиняє такі дії, оскільки не бажає, щоб він зустрічався з їх спільним сином. Просив заяву залишити без задоволення. Судом встановлено, що 29 травня 2021 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу є неповнолітній син: [PERSON] , [INFO] . 29 березня 2024 року рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірваний. З наданого витягу з ЄРДР вбачається, що 05.11.2025 до ВнП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області звернулася [PERSON] з заявою про спричинення їй [PERSON] 04.11.2025 близько 16 год. поблизу магазину «МаркетОПТ» по площі Соборній в м. Гадяч тілесних ушкоджень. 06.11.2025 відомості по заяві внесені до ЄРДР за № 12025175560000169 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України. Постановою начальника СД ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Пилипенко Ю.А. від 25.11.2025 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12025175560000169 від 06.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України закрито в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Надаючи оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Згідно вимог ч.3 ст. 3 цього Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Верховний Суд у своєму рішення в справі № 755/5273/19 виснував, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року справа № 755/5273/19, провадження № 61-13080св19. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] заявник аргументує вчиненням щодо неї дій, що містять ознаки фізичного насильства. В обґрунтування вчинення фізичного насильства заявник надала витяг з ЄРДР за № 12025175560000169 від 06.11.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України за обставинами, які мали місце 04.11.2025 року щодо нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] . Постановою начальника СД ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Пилипенко Ю.А. від 25.11.2025 кримінальне провадження , внесене до ЄРДР за № 12025175560000169 від 06.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України закрито в зв`язку з встановленням відсутності в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Зі змісту даної постанови вбачається, що тілесні ушкодження у [PERSON] утворилися під час падіння з висоти власного зросту на тверду горизонтальну поверхню, у досудового слідства відсутні об`єктивні можливості встановлення причетності [PERSON] до кримінального правопорушення, а в діях наміру на спричинення тілесних ушкоджень. Саме по собі звернення заявника до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення не свідчить про доведеність вини [PERSON] у вчиненні протиправних дій, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, та будь якого виду домашнього насильства щодо заявниці. Таким чином, станом на час розгляду заяви причетність та вина [PERSON] до подій 04.11.2025 (нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] ) не доведена. [PERSON] не надано будь - яких доказів про інші факти домашнього насильства відносно неї з боку [PERSON] , тому відсутні ризики, які б свідчили про можливість подальших протиправних дій щодо неї. Суд, здійснивши аналіз зібраних доказів та пояснення учасників справи, вбачає, що між сторонами наявний конфлікт з приводу виховання дитини після розлучення. Враховуючи вищезазначене та недоведеність станом на час розгляду заяви вини [PERSON] у вчиненні дій, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України відносно [PERSON] , суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки ризиків щодо вчинення домашнього насильства, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису. Оскільки заявником не надано належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, жодних підстав для видачі обмежувального припису немає, тому у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.650-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed