Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» про стягнення з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000 грн., завданої йому бездіяльністю відповідача, посилаючись на те, що утримувався у державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» у період з 11.06.2018 року по 27.03.2024 рік. За вказаний період тримання під вартою він зіштовхнувся з безвідповідальністю відповідача щодо незабезпечення належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов утримання, відповідно до вимог чинного законодавства, яке визначає умови тримання осіб взятих під варту. За весь період тримання його адміністрацією Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» порушувалися житлово-побутові, санітарно-гігієнічні вимоги щодо умов тримання осіб взяти під варту, що справило згубний вплив на нього, який утримувався в таких неналежних умовах. Моніторинговими групам при Уповноваженому Верховної Ради України були виявлені порушення законодавства та конституційних прав засуджених та невідповідність умов утримання в установі відповідно до міжнародних стандартів, зокрема: В Звіті за результатами повторного моніторингово візиту до державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 30.07.2019 виявлено: Порушення права засуджених на повагу до їх гідності, жорстоке або таке, що принижує гідність, поводженню чи покарання (стаття 28 Конституції України); Порушення права на достатній життєвий рівень, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України); Порушення права на медичну допомогу та охорону здоров`я (стаття 49 Конституції України); Порушення права засуджених на життя та особисту безпеку (стаття 27 Конституції України); Порушення права на інформацію (стаття 34 Конституції України) а також правову допомогу; Не дотримання права на працю засуджених (стаття 43 Конституції України, стаття 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Конвенція МОП про примусову чи обов`язкову працю № 29). З метою усунення виявлених порушень прав людини та недоліків у роботі установи, пропонується вжити наступні заходи: - ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор»: (Привести у відповідність до вимог кримінально-виконавчого законодавства України умови тримання засуджених у слідчому ізолятові, зокрема, забезпечити наявність бачків для питної води, обладнання санітарних вузлів, гучномовців тощо.; Забезпечити дотримання вимог законодавства під час організації харчування засуджених, суворого дотримання санітарних норм та контролю за якістю приготування їжі та медичного огляду персоналу господарчої обслуги установи. Провести стажування та навчання персоналу кухні; Забезпечити належну оплату праці засуджених. Постійно контролювати дотримання трудових прав засуджених та осіб, узятих під варту. Забезпечити дотримання вимоги статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» в частині дотримання умов ізоляції та вимог щодо роздільного тримання осіб, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі - окремо від осіб, які не перебували під вартою. Забезпечити відновлення надання безоплатної вторинної правової допомоги засудженим та особам, узятим під варту. Сприяння у вирішенні нагальних питань ув`язнених Т.;.Б., І., Т. та інших.; Розглянути питання щодо доцільності функціонування підсобного господарства установи на території охоронюваної зони; Надіслати до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини копії матеріалів службової перевірки за фактами вчинення самогубств ув`язнених у 2018 та 2019 роках.; - ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України": Вжити невідкладних заходів з метою організації надання медичної допомоги особам, які тримаються в установі, відповідно до вимог національного законодавства і міжнародних стандартів (за кожним фактом зазначеним у звіті невідкладно забезпечити надання необхідної медичної допомоги та надати Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини детальні пояснення). Провести службові розслідування за виявленими порушеннями в діяльності Хмельницької міської медичної частини, що вказують на зловживання працівниками лікарні своїми службовими повноваженнями та надати відповідні матеріали вказаних розслідувань. Організувати проведення навчання (підвищення кваліфікації) персоналу лікарні та забезпечити належний контроль за якістю ведення медичної документації. Укомплектувати вакантні посади лікарів та молодшого медичного персоналу. Забезпечити належне документування усіх результатів медичних обстежень. Щорічно проводити профілактичні медичні обстеження та рентгенівські обстеження засуджених. Невідкладно завести журнали та іншу документацію медичної частини, а також медичні картки засуджених; забезпечити якість та своєчасність їх ведення у відповідності до нормативних вимог. Забезпечити проведення ремонтних робіт у приміщеннях медичної частини, вирішити питання про відновлення медичного обладнання, яке знаходиться в неробочому стані або закупівлю нового. Організувати проведення первинного медичного огляду осіб, які прибули до ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор».; - Центрально-Західному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції: Провести перевірку стану організації роботи із профілактики та ' попередження самогубств серед засуджених та осіб, узятих під варту. Провести ретельну перевірку дотримання законодавства про працю щодо засуджених в установі; - Міністерству юстиції України: Виділити кошти на ремонт системи водовідведення та проведення капітального ремонту камер слідчого ізолятору. Також у Звіті за результатами повторного моніторингового візиту до державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції представниками Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини складено звіт від 02.07.2020 згідно якого відповідачем частково усунено недоліки, та зафіксовано наступні: Порушення права в`язнів на повагу до їх гідності, жорстоке або таке, що принижує гідність, поводженнню чи покарання (ст.21,28 Конституції України); 2) Порушення права на правову допомогу (ст.59 Конституції України); 3) Не дотримання права на працю засуджених (ст.43 Конституції України, ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенція МОП про примусову чи обов`язкову працю №29; 4) Стан забезпечення заходів із запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. За результатами моніторингового візиту рекомендовано Міністерству юстиції України забезпечити: приведення умов тримання в установі у відповідності до національного законодавства та міжнародних стандартів, розглянути питання забезпечення централізованого фінансування планових та капітальних ремонтів приміщень ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор". Рекомендовано Центрально-Західному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції: провести ретельну перевірку дотримання законодавства про працю в установі. Рекомендовано ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор": привести умови тримання в`язнів в слідчому ізоляторі у відповідність до вимог чинного законодавства та міжнародних стандартів; забезпечити належну оплату праці засуджених; забезпечити дотримання вимоги статті 8 Закону України "Про попереднє ув`язнення" в частині дотримання умов ізоляції та вимог щодо роздільного тримання осіб, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі - окремо від осіб, які не перебували під вартою; забезпечити дотримання прав утримуваних осіб в умовах карантину. Крім того, у Звіті про результати відвідування державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" для виконання функцій національного первентивного механізму від 17.05.2023 в ході відвідування Установи групою НПМ виявлено порушення прав та свобод людини, а саме: Порушення права ув`язнених та засуджених осіб на захист від катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання (стаття 5 Загальна декларація прав людини, стаття 7 Міжнародного пакту про громадянські й політичні права, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 28 Конституції України, Закон України «Про попереднє ув`язнення»); Порушення права на гідні умови тримання (стаття 25 Загальної декларації прав людини, стаття 48 Конституції України); Порушення права на професійну правничу допомогу (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 59 Конституції України); Порушення прав засуджених, визначених статтею 107 Кримінально- виконавчого кодексу України (далі - КВК); Порушення права на працю та захист від експлуатації (стаття 43 Конституції України, стаття 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конвенція Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю № 29); Порушення права на життя (стаття 3 Загальної декларації прав людини, стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 27 Конституції України). Такі неналежні умови утримання торкнулися позивача, що заподіювали йому значних моральних страждань. Це врешті-решт призвело до виникненя в емоційному стані суттєвих негативних змін (моральних страждань), які з огляду на їх інтенсивність та тривалість перешкоджали активному соціальному функціонуванню якособистості, у реалізації власних амбіцій, почуття честі та гідності, реалізації відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе з боку правоохоронних органів. Всі обмеження, з якими стикнувся позивач в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», негативно впливали на його моральний стан, який у зв`язку з перебуванням в слідчому ізоляторі був і без того гнітючим. У зв`язку з незабезпеченням належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов утримання, позивачзазнав моральних страждань, які в свою чергу, призвели до погіршення загального фізичного, морального стану позивача та внутрішньої депресії. Тобто за весь період тримання у слідчому ізоляторі, адміністрацією Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» порушувалися житлово-побутові, санітарні, гігієнічні вимоги щодо умов тримання ув`язнених, що справило згубний вплив на позивача,який утримувався в таких неналежних умовах. Позивач та його представниця про день та час розгляду справи повідомленні належним чином, до суду не з`явилися. Від адвоката Воронюк К.Ю. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» до суду було направлено відзив, в якому вказано, що позов вважає необґрунтованим, безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Окрім цього зі змісту позову вбачається зловживання зі сторони Позивача процесуальними правами, а саме висвітлення у позові інформації, що не відповідає дійсним обставинам справи, що у розумінні положення ст. 44 ЦПК України є неприпустимим. Зі змісту позову вбачається, що предметом даного позову є незабезпечення Державною установою «Хмельницький слідчий ізолятор`належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов утримання, відповідно до вимог чинного законодавства, яке визначає умови тримання осіб взятих під варту, а також нібито жорстоке поводження працівниками установи з Позивачем (катування, приниження честі і гідності, тощо), що заподіювало останньому моральних страждань та призвело до виникнення в емоційному стані суттєвих негативних змін, які з огляду на їх інтенсивність та тривалість перешкоджали активному соціальному функціонуванню як особистості у реалізації власних амбіцій, реалізації відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе з боку правоохоронних органів. В обґрунтування позовних вимог Позивачем до позовної заяви додано звіти результатів моніторингового візиту представників Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» від 30.07.2019, 16.04.2020, 02.07.2020 та 17.05.2023 років, які в свою чергу є узагальненими й стосуються установи в цілому та не є конкретизованими і прив`язаними до умов тримання в камерних приміщеннях, в яких безпосередньо утримувався Позивач. Також слід зауважити, що у звіті від 17.05.2023 року (стор. 4) вказано, що застосування сили та спецзасобів, було здійснено працівниками Райківецької виправної колонії (№78) до засудженого з прізвищем, яке починається на літеру Б, що виключає належність даної ситуації до даної справи і безпосередньо до Позивача, а відтак, доказів жорстокого поводження з останнім до позовної заяви не надано. Окрім вищенаведених звітів, Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу про неналежне відношення до останнього (катування, приниження честі і гідності), в тому числі медичних довідок про зафіксовані наявні травми (тілесні ушкодження), а також жодного медичного заключения чи висновку психолога про погіршення стану його здоров`я, та який він був до моменту потрапляння до державної установи і після. За час перебування Позивача в державній установі, умови тримання під вартою відповідали встановленим вимогам, та як зазначалося вище, скарг до адміністрації установи, щодо неналежного поводження з Позивачем, неналежних умов тримання, неналежних санітарно-гігієнічних умов, а також про приниження честі і гідності чи катування Позивача від останнього не надходило. Відповідно до Положення про державну установу «Хмельницький слідчий ізолятор», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.03.2020 року №884/5, державна установа є установою закритого типу та відповідно до діючого законодавства здійснює правозастосовні та правоохоронні функції. Основними завданнями слідчого ізолятора є: організація та тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, та засуджених, вироки щодо яких не набрали законної сили і щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, а також виконання покарань у виді позбавлення волі на певний строк засуджених осіб, які залишені для роботи з господарського обслуговування та засуджених до арешту; дотримання прав людини і громадянина, реалізація законних прав та інтересів засуджених і осіб, взятих під варту, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань. Згідно із п. З глави 2 Розділу III Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - ПВР) для проведення прогулянок ув`язнених та засуджених на території режимної зони або на даху будинку режимного корпусу розташовуються прогулянкові дворики. В державній установі прогулянкові дворики обладнано на даху будинку режимного корпусу де достатня кількість природного освітлення та чистого повітря яке потрапляє у дворики через отвори великого розміру, що загороджені сіткою, а накриття шифером забезпечує захист від атмосферних опадів. Окрім цього у дворику наявний стіл для гри у настільний теніс, що в свою чергу відображено у звіті від 17.05.2023 року. Також з метою покращення існуючих умов у лазне-пральному комплексі слідчого ізолятора у 2020 році було завершено капітальні ремонтні роботи, під час яких приміщення комплексу було повністю переобладнано, зокрема повністю замінено плитку, відремонтовано стелю, замінено старі лампи на сучасні енергоефективні, встановлено нові металопластикові вікна та двері, замінено електричну проводку, обладнано комплекс сучасною побутовою технікою, що відображено у звіті від 17.05.2023 року, а також з метою забезпечення приватності під час миття приміщення лазні обладнано шторами. Також в слідчому ізоляторі постійно забезпечується дотримання вимог законодавства під час організації харчування засуджених, проводиться суворе дотримання санітарних норм в приміщеннях для приготування їжі, контролюється процес приготування їжі та проводиться перевірка її якості. Згідно чинного законодавства на території слідчого ізолятору функціонує медична частина, яка не є структурним підрозділом державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» та після реорганізації закладів охорони здоров`я була передана у підпорядкування філії державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Хмельницькій області. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Крім надання медичної допомоги в медичній частині, що розташована в межах державної установи, відповідно до п. 14 розділу 2 глави X ПВР ув`язнені та засуджені мають право звертатися за лікарськими консультаціями та лікуванням до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Оплату таких послуг і придбання необхідних лікарських засобів здійснюють ув`язнені та засуджені або їхні родичі за рахунок власних коштів. Консультування та амбулаторне лікування в таких випадках здійснюються в медичних частинах під наглядом медичних працівників. У разі потреби у лікуванні в умовах стаціонару ув`язнений або засуджений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих коштів чи коштів рідних та близьких, у зазначених закладах охорони здоров`я. Підставою для надання такої медичної допомоги є медичний висновок. Тобто, гарантоване Конституцією України право на охорону здоров`я та медичне обслуговування в умовах перебування в установі попереднього ув`язнення не обмежується, тож доводи Позивача про неналежне медичне обслуговування не знаходять свого підтвердження та є припущенням Позивача, оскільки як вбачається з матеріалів справи, Позивачем не надано жодного доказу про звернення ним до медичної частини щодо надання йому будь-якої медичної допомоги. Тож аналізуючи вищевикладене можна зробити очевидний висновок про те, що зі змісту цивільного позову не прослідковується причинно-наслідковий зв`язок між утриманням Позивача під вартою в слідчому ізоляторі Відповідача та погіршенням стану його здоров`я. Окрім того, як зазначалося вище, будь-яких доказів (медичних висновків або медичних заключень від лікарів) про погіршення стану здоров`я, наявність тілесних ушкоджень, в тому числі погіршення морального стану Позивача, а також доказів жорсткого поводження з останнім до позовної заяви не надано, а відтак такі доводи є лише припущенням та надміру перебільшеними представником Позивача тож не можуть братись судом до уваги під час розгляду справи та прийняття рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, відповідно до вимог ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до вимог ст. 23 ч. ч. 1 - 3 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 1173 ч. 1 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями,дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи. Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта. Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди. З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Відповідно до вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди, завданої бездіяльністю державної установи Хмельницький слідчий ізолятор. Звіти моніторингового візиту представників Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини є узагальненими та стосуються установи в цілому, а не конкретно можливих порушень відносно позивача. Державна установа Хмельницький слідчий ізолятор є державним органом, діяльність якого фінансується з Державного бюджету України. Нецільове використання державних котів, їх привласнення тощо судовими чи правоохоронними органами не встановлено. Відповідно до вимог ст. 51 ч. 1 ЦК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (ч. 4 ст. 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed