Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 22.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11337285001. Рішенням Віньковецького районного суду від 19.02.2014 року у цивільній справі № 670/1197/13 було ухвалене рішення про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 11337285001 від 22.04.2008 року у розмірі 107751 грн 88 коп. Виконавчі листи у справі № 670/1197/13 на виконанні не перебували та рішення суду не виконано. 11.07.2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» було укладено договір № 667/К, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія» (на даний час ТОВ «ВІН ФІНАНС») набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 11337285001 від 22.04.2008 року. Крім того, ухвалою Віньковецького районного суду від 13.12.2018 року у цивільній справі № 670/1197/13-ц було замінено первісного позивача (стягувача) ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія». У зв`язку із невиконанням рішення суду інфляційні втрати та 3 % річних: за період з 12.03.2017 року по 22.02.2019 року становить 25905 грн 39 коп. і 6314 грн 55 коп.; за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року становить 23561 грн 50 коп. і 9706 грн 53 коп. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС»: -- 32219 грн 94 коп., що складається з 3 % річних - 6314 грн 55 коп., інфляційних втрат - 25905 грн 39 коп. за період з 12.03.2017 року по 22.02.2019 року (справа № 670/623/25); -- 33268 грн 03 коп., що складається з 3 % річних - 9706 грн 53 коп., інфляційних втрат - 23561 грн 50 коп. за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року (справа № 670/624/25), та судові витрати. Ухвалою судді Мамаєва В.А. від 08.09.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі № 670/624/25 та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Мусієнко М.Б. від 09.09.2025 року відкрито провадження у справі № 670/623/25 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Мусієнко М.Б. від 01.10.2025 року справу № 670/623/25 передано судді Мамаєву В.А. для вирішення питання про об`єднання в одне провадження із справою № 670/624/25. Ухвалою судді Мамаєва В.А. від 06.10.2025 року справи № 670/623/25 та № 670/624/25 об`єднано в одне провадження. Ухвалою суду від 28.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача Міньковська А.В. у судове засідання не з`явилася, але надала письмову заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин, не подав відзив на позов, а тому суд вважає можливим відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Судом встановлено, що заочним рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19.02.2014 року, яке набрало законної сили 17.03.2014 року, у справі № 670/1197/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість в сумі 107751 грн 88 коп., з яких: за кредитним договором № 11337285000 заборгованість за відсотками - 1814 грн 49 коп., за кредитним договором № 11337285001 заборгованість за кредитом - 68397 грн 70 коп., заборгованість за відсотками - 37539 грн 69 коп. 17.03.2014 року за вказаним рішенням видано виконавчий лист, який до примусового стягнення звернутий не був та рішення суду не перебувало на примусовому виконанні в органах ДВС, що підтверджується результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 26.08.2025 року. Таким чином, рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19.02.2014 року про стягнення із [PERSON] заборгованості в сумі 107751 грн 88 коп. по даний час відповідачем не виконане. Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 13.12.2018 року, яка набрала законної сили 29.12.2018 року, замінено первісного позивача (стягувача) публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області № 670/1197/13-ц у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Згідно Протоколу № 1706 від 25.07.2024 року Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінено найменування товариства на товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З викладених підстав, суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто 3 % річних та інфляційних втрат за час невиконання грошового зобов`язання боржником, а тому при вирішенні даного спору є підстави для застосування до відповідача (боржника) положень вказаної норми права. Так, в розумінні правових норм чинного цивільного законодавства, а зокрема положень ст. 625 ЦК України, 3 % річних та інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому вони повинні нараховуватися на суму основного боргу, який мав місце між сторонами до ухвалення рішення судом. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Постановою від 10.04.2018 № 910/10156/17 та від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 Верховний Суд наголосив, що ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних та 3 % річних поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, в тому числі на порушення позадоговірного грошового зобов`язання. Відповідно до постанов Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі № 914/1487/17, від 20 червня 2018 року у справі № 905/2135/17 кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Отже, якщо судове рішення про стягнення коштів, в тому числі судових витрат, фактично не виконано, стягувач вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Позивачем наведено обґрунтований розрахунок заборгованості: 3 % річних за період з 12.03.2017 року по 22.02.2019 року - 6314 грн 55 коп., за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року - 9706 грн 53 коп., а всього на суму 16021 грн 08 коп.; інфляційних втрат за період з 12.03.2017 року по 22.02.2019 року - 25905 грн 39 коп.; за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року - 23561 грн 50 коп., а всього на суму 49466 грн 89 коп. Альтернативного розрахунку відповідачем до суду не надано. За таких обставин, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 6056 грн 00 коп., сплата якого документально підтверджується платіжними інструкціями № 284012805 від 05.08.2025 року та № 284012804 від 05.08.2025 року. На підставі ст.ст. 526, 530, 625, 626, 629 ЦК України,

Outcome: approved