Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Цикл Фінанс» - Дорошенко М.А. звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 22030000060857 від 26.02.2018 у розмірі 92\~776,65 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень. (документ сформований в системі «Електронний суд» 11.08.2025). В обґрунтування пред`явлених позовних вимог представник позивача зазначила, що 26.02.2018 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203000006085, у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 26.02.2020 року (п. 1.2 Кредитного договору. Після підписання Кредитного договору Відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена Кредитним договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку Відповідача, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок Боржника як це передбачено умовами Кредитного договору. 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до відповідача за Кредитним договором. На дату звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду заборгованість за Кредитним договором враховуючи санкції ст. 625 ЦК України становить 92776.65 гривень, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 36006,03 гривень; простроченої заборгованості по відсоткам 21672,12 гривень; простроченої заборгованості по комісії 33617,34 гривень; інфляційних втрат 1274 гривень; 3% річних 207.16 гривень. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Цикл Фінанс», в якому після уточнення просить: визнати недійним пункт 9 Кредитного договору №22030000060857 від 26.02.2018 р., укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступник ТОВ «Цикл Фінанс», та [PERSON] , в частині встановлення щорічної комісії у розмірі 3,9% від суми споживчого кредиту; застосувати наслідки виконання недійсного правочину зобов`язати ТОВ «Цикл Фінанс» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №22030000060857 від 26.02.2018 р., з огляду на недійсність пункту 9 вказаного договору в частині встановлення щорічної комісії у розмірі 3,9% від суми споживчого кредиту. (документ сформований в системі «Електронний суд» 28.08.2025 та 19.09.2025). В обґрунтування пред`явлених позовних вимог представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] зазначила, що 26.02.2018 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203000006085, у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 26.02.2020 року. В пункті 9 Кредитного договору міститься умова про те, що щорічна комісія становить 3,9% від суми споживчого кредиту. Вказана комісійна винагорода по своїй суті є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, пункт 9 Кредитного договору №22030000060857 від 26.02.2018 р., укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступник ТОВ «Цикл Фінанс», та [PERSON] , в частині встановлення щорічної комісії у розмірі 3,9% від суми споживчого кредиту, суперечить положенням ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для його недійсності. Крім того, в порядку застосування наслідків виконання недійсного правочину, з метою захисту прав та законних інтересів позивача за зустрічним позовом як споживача банківських послуг, грошові кошти у розмірі 13073,41 грн., які були зараховані Банком в рахунок погашення комісії за період з 26.03.2028 р. по 26.09.2018 р., що вбачається із наданого Позивачем за первісним позовом Розрахунку суми несплаченних комісій за користування кредитними коштами нарахованих відповідно до кредитного договору №22030000060857 від 26.02.2018 р., мають бути враховані у зменшення суми заборгованості за тілом кредиту. 28.08.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] в якому остання просила у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю. У разі задоволення позову зменшити заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу та стягнути їх пропорційно до задоволених позовних вимог. Зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги до відповідача за Кредитним договором. Так, наданий позивачем документ під назвою «Акт приймання передачі прав вимог від 15.12.2021 р. за Договором факторингу №15/12/21 від «15» грудня 2021 р.» не є належним та допустимим, оскільки містить ознаки підробки, печатка та підпис АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» у вказаному документі накладена, оригіналу документу не надано. Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу №15/12/21 від «15» грудня 2021 р. містить ознаки підробки, печатки та підписи сторін у вказаному документі накладені, оригіналу документу не надано. Виписка по особовому рахунку за перiод з 26.02.2018 по 14.12.2021 на 152 арк. не завірена у встановленому порядку, не містить печатки та підпису уповноваженої особи банку, з останнього аркушу, що міститься у файлі, із печаткою банку не вбачається того, що він стосується саме цієї виписки. Надана позивачем копія Довідки про облік заборгованості від 21.07.2025 р., платіжної інструкції №3151 від 15.12.2021 р. не може бути належним та допустимим доказом факту переходу до позивача права вимоги до Відповідача за вищевказаним Договором, оскільки є документом виданим позивачем одноособово. Крім того, з наданого позивачем Розрахунку суми несплачених відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих відповідно до кредитного договору № 22030000060857 від 26.02.2018 р., вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами були нараховані відповідачу за період з 26.02.2018 р. по 14.12.2021 р. включно. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Крім того, положення розділу 9 Кредитного договору в частині встановлення обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію є нікчемними відповідно до ч. ч. 1, 2 та ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому кошти сплачені Відповідачем в рахунок погашення кредиту у розмірі 13073,41 грн., які були зараховані Банком в рахунок погашення комісії за період з 26.03.2028 р. по 26.09.2018 р., що вбачається із наданого позивачем Розрахунку суми несплачених комісій за користування кредитними коштами нарахованих відповідно до кредитного договору №22030000060857 від 26.02.2018 р., мають бути враховані у зменшення суми заборгованості за тілом кредиту. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 13.08.2025 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 16.09.2025, зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 24.09.2025, зустрічний позов [PERSON] \~\~до Товариства\~з\~обмеженою\~відповідальністю «Цикл\~Фінанс»,\~про\~визнання\~пункту кредитного\~договору\~недійсним\~ та\~\~застосування\~наслідків недійсності\~правочину прийнято до спільного розгляду із первісним позовом Товариства з\~обмеженою\~відповідальністю\~«Цикл Фінанс»\~до\~ [PERSON] \~\~\~про стягнення\~заборгованості та об`єднано їх в одне провадження. Постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 12.11.2025, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом ТОВ «Цикл Фінанс» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомився належним чином. У позові просить справу розглядати без участі представника позивача. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі його представника. Проти позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» про стягнення заборгованості заперечує. Заявлені позовні вимоги у зустрічному позові про визнання пункту кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину підтримує у повному обсязі та просить задовольнити Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 лютого 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22030000060857, за умовами якого останній отримав у розпорядження кредитні кошти на споживчі потреби в розмірі 41 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,0% строком до 26 лютого 2020 року (а.с.15). Отже, з підписанням договору №22030000060857 сторони в письмовій формі досягли згоди щодо істотних умов кредитування поточного рахунку. Крім того [PERSON] підписав Графік платежів, який є додатком №1 до Кредитного договору №22030000060857 від 26.02.2018. З наданої виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що кредит банком надавався шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок клієнта, отже банк зобов`язання за договором №22030000060857 виконав (а.с.35-53). У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 викладено висновок про те, що виписка по рахунку є належним доказом надання кредитних коштів. Крім того, [PERSON] не заперечує факту укладання кредитного договору та отримання кредиту. Станом на 14.12.2021 року прострочена заборгованість [PERSON] за кредитним договором №22030000060857\~ від 26.02.2018 становить 92776.65 гривень, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 36006,03 гривень; простроченої заборгованості по відсоткам 21672,12 гривень; простроченої заборгованості по комісії 33617,34 гривень; інфляційних втрат 1274 гривень; 3% річних 207.16 гривень. 15 грудня 2021 року між АТ\~«Банк Кредит Дніпро»\~та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №22030000060857 від 26.02.2018, укладеним між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] ,\~\~перейшло до ТОВ «Цикл Фінанс». Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021, [PERSON] є боржником за кредитним договором\~\~\~\~№ №22030000060857 від 26.02.2018 із загальною сумою заборгованості 91\~295,49 грн. Відповідно до\~статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей\~205,\~207 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно\~зі\~статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною 1\~статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до положень\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач за первісним позовом у відзиві посилається на те, що виписка по рахунку не містить підпису уповноваженої особи та печатки, а відтак не є належним доказом у справі. Суд відхиляє та вважає необґрунтованими такі доводи скаржника, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву з додатками, в тому числі з випискою по рахунку, позивачем подано в електронній формі, а саме через систему\~"Електронний суд", що передбачає підписання документів кваліфікованим електронним підписом (КЕП). Це є аналогом власноручного підпису і надає документу юридичної сили, забезпечуючи його достовірність та цілісність. Відповідно до\~частини 3\~статті 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису, відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Таким чином, позивачем надано суду належні, достатні, достовірні та допустимі докази видачі [PERSON] кредитних коштів за договором №22030000060857 від 26.02.2018. Крім того, [PERSON] у відзиві не заперечує факту укладання кредитного договору та отримання кредиту. Відповідно до\~статті 512 ЦК України\~визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В\~статті 516 ЦК України\~визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини 1\~статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1\~статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до\~статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). На підтвердження набуття своїх прав за правочином, новий кредитор має подати відповідні первинні документи, що засвідчують дійсність переданої вимоги та їх розмір, зокрема, відповідні кредитні та забезпечувальні договори, також платіжні документи (подібна правова позиція наводилася Верховним Судом, зокрема, у постановах від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 19 вересня 2023 року в справі № 910/14130/16 та від 30 листопада 2023 року в справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 916/3711/20). З матеріалів справи вбачається, що перехід прав вимоги ТОВ "Цикл Фінанс" до [PERSON] підтверджується витягом із Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 та платіжною інструкцією № 3251 від 15.12.2021 (а.с. 19, 21). Договір факторингу, укладений між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ «Цикл Фінанс» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Позивач ТОВ «Цикл Фінанс» надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора АТ «Банк Кредит Дніпро» до нового кредитора ТОВ «Цикл Фінанс» відносно боржника [PERSON] , а тому твердження відповідача щодо не доведення позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими і безпідставними. Отже, встановивши, що ТОВ «Цикл Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору, а [PERSON] прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом його підписання, однак останній у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 36006,03 грн., інфляційних втрат в розмірі 1274, 00 грн. за період з 15.12.2021 по 23.02.2022, 3% річних від простроченої суми в розмірі 207,16 грн. за період з 15.12.2021 по 23.02.2022. Проте, суд не погоджується із визначеним розміром заборгованості стосовно стягнення з відповідача 21672,12 грн заборгованості за відсотками. Згідно умов договору №22030000060857 від 26.02.2018 строк кредитування складає 24 місяців до 26.02.2020. Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - до 26.02.2020. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 27.02.2020 по 14.12.2021 відсутні. Отже, заборгованість за відсотками в межах строку кредитування за період з 26.02.2018 по 26.02.2020 становить 14\~271,66грн. Також, суд вважає безпідставними вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 33617,34 грн, з огляду на таке. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення договору в цій справі) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з частиною 6 статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, в розділі 9 Кредитного договору № 22030000060857 від 26.02.2018 встановлена щомісячна комісія розмірі 3,9%. Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору № 22030000060857 від 26.02.2018 (колонка 8 графіку). Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування з 26.03.2018 по 26.02.2020 сукупно складає 44\~823,12 грн. Встановивши у Кредитному договорі\~№ 22030000060857 від 26.02.2018 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 44\~823,12рн, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Таким чином, встановивши, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто\~положення розділу 9 Кредитного договору № 22030000060857 від 26.02.2018 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року в справі № 216/7637/21, від 09 лютого 2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада2023 року в справі № 204/224/21. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією у сумі 33\~617,34 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем за період користування кредитними коштами за Кредитним договором № 22030000060857 від 26.02.2018 було сплачено комісію у сумі 11\~205,78 грн., необхідно здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. З огляду на вищевказане, сплачену відповідачем комісію у сумі 11\~205,78 грн. необхідно вирахувати із суми заборгованості по відсотках, а відтак, розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 3065,88грн. (14\~271,66 11\~205,78). Щодо зустрічного позову, то суд зазначає наступне. За загальним правилом, передбаченим\~статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою\~статті 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу\~статті 228 ЦК України\~нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Ураховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для визнання недійним пункту 9 Кредитного договору №22030000060857 від 26.02.2018 в частині встановлення щорічної комісія у розмірі 3,9% від суми споживчого кредиту, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~із відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог 1065 грн 86 коп. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000, 00 грн, то суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що між адвокатом Дорошенко М.А. та ТОВ «Цикл Фінанс» 25 березня 2025 року укладено договір про надання правової допомоги №43453613/1. Згідно з п. 4.9 договору, у разі прийняття судом по матеріалам позовної заяви позитивного рішення, клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 6000, 00 грн. (а.с.26-28). Відповідно до Детального опису робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом Дорошенко М.А. від 21.07.2025, загальна вартість робіт, наданих послуг і виконаних робіт складає 6000, 00 грн. (а.с.20). Згідно акту 22030000060856 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 21.07.2025, загальна вартість робіт наданих Адвокатом становить\~6000,00 грн. (а.18). Відповідно до п.4 Акту, оплата професійної правничої допомоги адвоката здійснюється клієнтом у повному обсязі при підписанні відповідного акту. Справа про стягнення заборгованості за кредитним договором належить до не складних справ за критеріями предмету та підстав позову, кількості учасників та предмету доказування. Частиною 8 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст.\~30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій\~статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (6000,00 грн.) є неспівмірним із складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг. Заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру. Враховуючи викладене й те, що позовні вимоги задоволено частково, а заявлений позивачем \~ розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2\~500, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial