Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

14.08.2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі народилася донька, [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07.06.2012 року. На даний час донька навчається на денній формі у Навчально - науковому інституті фінансів, економіки, управління та Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» на І курсі денного відділення, контрактна форма навчання, що підтверджується довідкою з навчального закладу від 24.06.2025, № 10-494. Термін навчання закінчується 30.06.2028 року. Позивачка не може повністю забезпечити повноцінне навчання доньки та її утримання. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання 30.06.2028 року, але не довше як до досягнення нею 23 років. Відповідач [PERSON] надав відзив у якому, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки не визнає, у задоволенні позову прохав відмовити, оскільки в нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] , яка здійснює догляд за донькою [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України, відповідач разом зі своєю сім`єю у 2025 році, дружиною, [PERSON] , малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були вимушені виїхати за межі України. На даний час відповідач проживає на території країни Німеччина в місті Неттеталь, де отримує соціальну допомогу від держави Німеччина. Відповідач не працевлаштований, оскільки ще не адаптувався до нових умов, вивчає німецьку мову з тим, що мати можливість отримати дозвіл на працевлаштування. В зв`язку з чим, єдиним джерелом його існування є соціальна допомога, що надається державою Німеччина для покриття базових потреб. Позивачка [PERSON] надала до суду додаткові пояснення, позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Наявність у відповідача неповнолітніх дітей та дружини, яка на даний час займається вихованням малолітньої дитини та те, що відповідач на даний час ніде не працює, але проживає закордоном без доведення його майнового стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] - дочки [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Тому, належними та допустимими доказами відповідач не підтвердив погіршення його майнового стану, тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог та стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача, як це було встановлено попереднім рішення суду від 07 червня 2012 року. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №748/2340/17 міститься висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд відзначає, що [PERSON] , [INFO] , втратила правовий статус неповнолітньої дитини, оскільки досягла повноліття. Також судом встановлено, що [PERSON] є донькою позивача та відповідача по справі, навчається на денній формі у Навчально - науковому інституті фінансів, економіки, управління та Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» на І курсі денного відділення, контрактної форми навчання, що підтверджується довідкою з навчального закладу від 24.06.2025, № 10-494, термін навчання з 01.09.2024 року по 30.06.2028 року. Учбовий заклад знаходиться у м. Полтаві, тобто за місцем мешканням позивачки та доньки сторін. Відповідач має малолітніх дітей від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в теперішній час знаходиться в Німеччині, куди виїхав під час повномасштабного російського вторгнення та отримує на себе та членів сім`ї соціальну допомогу. Сторони є працездатними особами, мають постійний дохід, а отже мають можливість надавати допомогу повнолітній дочці, яка навчається в університеті за кошти фізичних осіб та стипендію не отримує. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан позивача, матеріальний стан відповідача, який є працездатною особою, на даний час проживає у Німеччині де отримує соціальну допомогу, що надається державою Німеччина його сімейний стан, наявність у відповідача неповнолітніх дітей від другого шлюбу, суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання доньки в зв`язку з навчанням в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно є обгрунтованим, та саме такий розмір буде відповідати вимогам закону, принципам справедливості, розумності та співмірності витрат необхідних на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та не порушить інтересів відповідача, який зобов`язаний утримувати й неповнолітніх дітей від другого шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач при поданні позову звільнений законодавством в розмірі 1211 грн. 20 коп. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн у відшкодування витрат на правову допомогу, підлягають задоволенню з наступних підстав. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію Договору про надання правової допомоги № 35 від 24.06.2025 року, укладеного між адвокатом Процай В.М. та [PERSON] , Опис робіт виконаних адвокатом та квитанцію № 35 від 12.08.2025 року. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, співмірність даних витрат, які суд вважає обґрунтованими, відповідають критерію розумності, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial