Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 26; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 17 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 26. За час шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка є неповнолітньою, проживає з позивачкою, перебуває на її вихованні та утриманні. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони втратили взаєморозуміння та повагу, мають різні уявлення про побудову сімейних відносин та ведення спільного господарства, не можуть дійти згоди щодо вирішення принципових для спільного проживання питань. Через непорозуміння відчужилися один від одного, втратили сімейні цінності, необхідні для збереження шлюбу. З 2022 року сторони не підтримують шлюбних відносин. Позивачці відомо, що у відповідача є інша сім`я. За таких обстави збереження шлюбу є неможливе. Позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому наполягає на розірванні шлюбу, строку для примирення просить не надавати. Дочці сторін [PERSON] 11 років. Від народження дитина проживає з позивачкою, яка створила їй комфортні умови для проживання та навчання, забезпечує їй всі можливості для особистісного розвитку. Між ними існує стійкий емоційний зв`язок, що ґрунтується на взаємній любові та довірі. Дитина ще повністю потребує опіки та догляду матері. За таких обстави інтересам неповнолітньої дитини відповідатиме визначення місця проживання з позивачкою, оскільки саме вона забезпечує її виховання та розвиток. Відповідач коштів на утримання дочки не надає та ухиляється від звернення до Служби у справах дітей для документального визначення місця її проживання. Ухвалою суду від 05.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні\~позивача, - орган\~опіки та піклування в особі служби у справах дітей Городенківської міської ради, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.09.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Судові засідання для розгляду справи по суті були призначені на 07.10.2025, 21.10.2025, 06.11.2025, 18.11.2025 та на 03.12.2025. У судовому\~засіданні 21.10.2025\~представник позивачки\~ адвокат\~Левенець Л.В.\~підтримала позовні\~вимоги,\~просила задовольнити.\~Суду пояснила,\~що сторони\~спільно не\~проживають,\~шлюбних стосунків\~не підтримують,\~тому збереження\~шлюбу неможливе.\~Щодо визначення\~місця проживання\~дитини зазначила,\~що сторони\~не можуть\~дійти згоди\~у вирішенні\~даного питання\~та інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з позивачкою. 06.11.2025 та 17.11.2025 представник позивачки адвокат Левенець Л.В. подала до суду заяви та просила розгляд справи завершувати без її участі, позов задовольнити у повному обсязі. У заяві від 06.11.2025 представник позивачки покликається на те, що Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року по справі № 686/20582/19-ц висловив правову позицію про те, що наявність позитивного висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з мамою, рівно як і відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору. У заяві від 17.11.2025 представник позивачки просить при ухваленні рішення врахувати, що визначення місця проживання дитини здійснюється шляхом укладення нотаріально засвідченої угоди між батьками дитини. В разі неможливості місце проживання визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідач подав до Управління Державної міграційної служби України прохання про отримання дозволу на виїзд на постійне проживання до Республіки Польща. В телефонній розмові з працівником Служби у справах дітей Городенківської міської ради відповідач повідомив, що вже постійно проживає в Польщі та не приїде в Україну для вирішення питання визначення місця проживання доньки та укладення відповідної угоди. Отже, без прибуття відповідача в Україну документальне визначення місця проживання неповнолітньої дитини залишиться неврегульованим. Позивачка 01.08.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає. 15.09.2025 позивачка подала до суду заяву та просить при ухваленні рішення суду про визначення місця проживання дитини врахувати, що відповідач впродовж останніх трьох років не надає коштів на утримання дочки, не цікавиться її вихованням та розвитком, як батько, не приймає участі у вирішенні питань, що стосуються її життя. Офіційне визначення місця проживання неповнолітньої дитини має значення при реалізації нею прав та законних інтересів. Зокрема, визначення місця проживання дитини з тим з батьків, з ким вона проживає, за рішенням суду дає можливість поїхати з дитиною за кордон для відпочинку чи лікування на строк не більше місяця. Дочка вже давно просить відвезти її на відпочинок до моря. Це позитивно вплине на її здоров`я та розвиток світогляду. З норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має віршуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Дочка бажає проживати з позивачкою. Відповідач самоусунувся від вирішення питань, що стосуються життя дитини. Від служби у справах дітей Городенківської міської ради Івано-Франківської області судом 17.09.2025 отримано висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дочки сторін [PERSON] , [INFO] , та клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування служба у справах дітей підтримує в повному обсязі. Дії позивачки, її представника та представника третьої особи,\~\~яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні\~позивача не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Про виклики до суду на 07.10.2025, 21.10.2025 та на 18.11.2025 відповідач був повідомлений через оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про виклик до суду на 06.11.2025 відповідач повідомлявся за адресою останнього відомого зареєстрованого місця проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки. Про виклики до суду на 18.11.2025 та на 03.12.2025 відповідач був повідомлений шляхом отримання повідомлень на електронну адресу, вказану ним у листі, надісланому до суду електронною поштою 10.11.2025, про що свідчать довідки Городенківського районного суду Івано-Франківської області про доставку електронних листів. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився у судові засідання без поважних причин. Передбачених ч.2\~ст.223\~ЦПК України\~підстав для\~відкладення розгляду\~справи судом\~не встановлено,\~судом прийнято\~рішення про\~завершення розгляду справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, заслухавши 21.10.2025 представника позивачки адвоката Левенець Л.В., дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 17 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 26 від 17 травня 2014 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Статтею 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, як визначено ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. \~ \~ \~ \~Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Позивачка скористалася правом припинити шлюбні відносини та звернулася до суду з даним позовом. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання для дачі пояснень не з`явився, будь-яких заяв по суті позову не подав. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають з 2022 року, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки,тому позовна вимога про розірвання шлюбу є підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи позов у частині визначення місця проживання малолітньої дочки сторін, суд зважає на таке. За час шлюбу сторін [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , актовий запис № 12 від 01 серпня 2014 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання\~фізичної особи\~у віці\~від десяти\~до чотирнадцяти\~років є\~місце проживання\~її батьків\~(усиновлювачів)\~або одного\~з них,\~з ким\~вона проживає,\~опікуна або\~місцезнаходження навчального\~закладу чи\~закладу охорони\~здоров`я\~тощо,\~в якому\~вона проживає,\~якщо інше\~місце проживання\~не встановлено\~за згодою\~між дитиною\~та батьками\~(усиновлювачами,\~опікуном)\~або організацією,\~яка виконує\~щодо неї\~функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Із копій витягів з реєстру Городенківської територіальної громади № 2025/010513703 та № 2025/010515059, сформованих 30.07.2025, стверджується, що малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Такий висновок зробив Верховний Суд у справі №186/1659/20 від 26.01.2022. Статтею 19 Сімейного кодексу України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновком органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 16 вересня 2025 року № 1253, стверджено, що орган опіки та піклування Городенківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , після розлучення батьків з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Зі змісту висновку та копії телефонограми, складеної 22.08.2025 начальником служби у справах дітей Городенківської міської ради за результатами телефонної розмови з відповідачем через додаток «WhatsApp», вбачається, що батько дитини відповідач в даний час перебуває за кордоном. Часто телефонує і спілкується із дочкою. Просив дружину (позивачку) відкрити банківську картку для дочки, але вона відмовилася це робити. Він, як батько, розуміє, що дочці буде краще проживати з мамою. В даний час він немає змоги приїхати в Україну, щоб укласти нотаріальний договір про участь батьків у вихованні, утриманні та визначенні місця проживання дочки. Малолітня [PERSON] на засіданні комісії розповіла, що навчається у 6 класі Серафинецького ліцею. В школу її проводить і зустрічає мама або бабуся, коли мама перебуває за кордоном. З батьком вона спілкується по телефону, він перебуває в Польщі, а часом в Німеччині. Проживати дитина бажає з мамою. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] . Крім цього, судом встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає з неповнолітньою донькою у с.Серафинці Коломийського району, малолітня [PERSON] \~навчається за\~місцем реєстрації\~у навчальному\~закладі,\~позивачка періодично їздить на заробітки за межі України, має стабільний дохід, на підтвердження чого долучила копії виписок з її банківського рахунку, тому будь-яких обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживанню дитини з матір`ю не встановлено. В контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, враховуючи висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої дочки сторін з матір`ю (позивачкою) після розірвання шлюбу між нею та батьком дитини (відповідачем), буде відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідно до\~ст.157 Сімейного Кодексу України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині визначення місця проживання дитини підлягає до задоволення. На\~підставі ст.ст.\~3,\~7,\~19,\~21,\~24,\~36,\~55,\~56,\~104,\~112-114,\~141,\~157,\~160-161\~Сімейного Кодексу\~України, ст.29 ЦК України,

Outcome: approved