Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав позивачка зазначає, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, 17 листопада 2017 вона народила двох дітей близнюків [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , діти проживають разом з нею, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання. Відповідач у цій справі є батьком малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після року спільного життя відповідач покинув нашу сім`ю і після цього не навідувався до них. Він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не провідує доньку чи сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми, не сприяє наданню дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умови для отримання ними освіти. Не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дітей, офіційно не працює. Ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти. Позивач самостійно виховує, займається з дітьми. Діти забезпечені всім належним, проживають в нормальних побутових умовах, будинок перебуває у хорошому стані, наявні комунальні зручності. Діти закінчили дошкільний навчальний заклад і наразі навчаються у школі. Ці обставини підтверджуються такими доказами: Довідка закладу дошкільної освіти від 18.03.025р. №3, Довідка закладу дошкільної освіти від 18.03.2025р. №2, Довідка закладу дошкільної освіти від 18.03.2025р. №1, Довідка Пийтерфолвівської сільської ради від 20.02.2025р. №86,Акт обстеження матеріально-побутових умов №03.1-19/5, Довідка Фертешолмашської гімназії Пийтерфолвівської сільської ради від 19.02.2025р. №11/2025 Довідка Фертешолмашської гімназії Пийтерфолвівської сільської ради від 19.02.2025р. №12/2025; показання свідків. Ще до початку війни, позивач вимушена була звертатись до суду, де за рішенням суду отримала тимчасовий дозвіл на виїзд дітей без нотаріально посвідченої згоди батька строком на 2 роки, яким могли користуватись до 28.10.2023р. Діти народилися з гіпоксично-ішемічним ураженням ЦНС, а тому потребують постійного лікування. Оскільки лікування на Україні не давало очікуваних результатів та повного одужання, позивач організовувала лікування дітей за кордоном, зокрема в Угорщині. Однак і тут батько дітей не бажав допомогти, відмовлявся від надання дозволу щодо виїзду дітей за кордон, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводив. У зв`язку з чим позивач могла відвезти дітей на лікування тільки за відповідним рішенням суду. Фактично своїми безвідповідальними діями відповідач перешкоджав отриманню дітьми потрібного лікування. Зазначені обставини встановлювались у цивільній справі №299/3069/21 (рішення Виноградівського районного суду від 27.09.2021р. набрало законної сили 28.10.2021р.) та у відповідності до ст.82 ЦПК України не потребують доказуванню у іншій справі. Після отримання судового дозволу на виїзд з дітьми за кордон, позивач має можливість повноцінно забезпечувати дітей необхідним лікуванням. У зв`язку з воєнним станом наразі згода не вимагається, але за інших обставин виникала б потреба у повторному зверненні до суду, що займає часу і за критичних обставин може негативно відобразитись на здоров`ї дітей, адже тільки у справі №299/3069/21 отримання дозволу з набранням законної сили зайняло 4 місяці. Окрім цього, поведінка відповідача може негативно випливати на розвиток дітей, адже у 2019 році відповідач вже був засуджений за ч.І ст.263 КК України (зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу) вироком Виноградівського районного суду від 26.03.2019р. у справі № 299/648/19. На підставі наведеного, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів спільних дітей позивачка вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, адже відповідач проживає окремо та не виконує покладені законом на нього обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей, а відтак позивачка просить суд позбавити відповідача - [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] , батьківських прав відносно: доньки [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] та сина [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] . В судовому засіданні представник позивачка свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просив такі задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка та відповідне Оголошення на офіційному Веб-сайті Виноградівського районного суду, причини неявки суду не повідомив, а відтак, враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином вкотре не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи- Органу опіки та піклування Пийтерфолвівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав до суду 23.05.2025р. Висновок органу опіки та піклування №39 від 23.05.2025р. про те, що орган опіки та піклування не заперечує і залишає на розгляд суду питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно своїх доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , який просив взяти до уваги при винесенні рішення по суті. Отже, заслухавши пояснення представника позивачки, який наполягав на задоволенні її вимог, взявши до уваги та, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, в тому числі і зміст Висновку органу опіки та піклування№39 від 23.05.2025р. про те, що орган опіки та піклування не заперечує і залишає на розгляд суду питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно: своїх доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , а відтак, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, надані сторонами, інших доказів сторони не надали, суд приходить до наступного. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за\~ захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що право на особисте та сімейне життя гарантовано Конституцією України, згідно до якої ніхто не може зазнавати втручання в його особисте та сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.32 Конституції України); сім`я, дитинство, материнство та батьківство охороняється державою (ст.51 Конституції України). Так, у відповідності до ст.164 ч.1 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують\~ її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Діти та батьки відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне\~ в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, і це можна виправдати лише за поодиноких обставин. \~\~\~\~\~ Зокрема, під час розгляду справи українські суди дійшли висновку, що умови проживання дітей були небезпечні для життя і здоров`я, морального виховання (діти були брудними й голодними, стояли на обліку в диспансері, займалися бродяжництвом). Однак ЄСПЛ не погодився, що матеріально-побутові умови дітей були справді небезпечними для їхнього життя і здоров`я. \~\~\~\~ При цьому ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини й інтересами батьків має існувати справедлива рівновага, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу треба приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і значенням повинні переважати над інтересами батьків. \~\~\~\~ Визначаючи основні інтереси дитини в кожному конкретному випадку, слід враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли сім`я особливо непридатна або виразно неблагополучна; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечити її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яке не є неблагополучним. \~\~\~\~ З огляду на принципи, проголошені Європейським судом з прав людини, для розлучення дитини з батьками суд встановлює: 1) провинну поведінку батьків; 2) справжню небезпеку умов для дитини; 3) доказову базу зазначених обставин; 4) застосування тимчасових проміжних заходів до батьків; 5) обов`язкове слухання свідчень самої дитини. \~\~\~\~ Сімейний кодекс України закріпив вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав і\~ найпоширеніші з них це ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дитини \~\~\~\~ Як визначив Верховний Суд України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків це коли вони не дбають про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. \~\~\~\~ Мається на увазі, що батьки не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, а це негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, потрібному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для здобуття освіти. З матеріалів справи та пояснень позивачки у суді встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких позивачка [INFO] народила двох дітей близнюків [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідками про реєстрацію їх місця проживання. Ще до початку війни, позивач вимушена була звертатись до суду де за рішенням суду отримала тимчасовий дозвіл на виїзд дітей без нотаріально посвідченої згоди батька строком на 2 роки, яким могли користуватись до 28.10.2023р.\~\~\~ Отже, відповідач у цій справі є батьком малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю, позивачкою по справі, яка і просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо цих дітей. Між тим, відповідно до частини третьої ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача. Обгрунтовуючи свої вимоги щодо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх дітей, окрім вищенаведеного, позивачки послалась на те, що відповідач покинув нашу сім`ю і після цього не навідувався до них, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не провідує дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, а Позивач самостійно виховує, займається з дітьми. Діти забезпечені всім належним, проживають в нормальних побутових умовах. Діти народилися з гіпоксично-ішемічним ураженням ЦНС, а тому потребують постійного лікування, що підтверджуються фактичними даними, що містяться в Довідці закладу дошкільної освіти від 18.03.025р. №3, Довідці закладу дошкільної освіти від 18.03.2025р. №2, Довідці закладу дошкільної освіти від 18.03.2025р. №1, Довідці Пийтерфолвівської сільської ради від 20.02.2025р. №86, Акті обстеження матеріально-побутових умов №03.1-19/5, Довідці Фертешолмашської гімназії Пийтерфолвівської сільської ради від 19.02.2025р. №11/2025, Довідці Фертешолмашської гімназії Пийтерфолвівської сільської ради від 19.02.2025р. №12/2025; однак, на переконання суду, як окремо, так і у своїй сукупності ці дані не доводять те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей або свідомо нехтує ними, а знаходження дітей у позивачки та наявності спору між сторонами з приводу виїзду дітей за кордон, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Так само і факт того, що\~ у 2019 році відповідач був засуджений за ч.І ст.263 КК України (зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу) вироком Виноградівського районного суду від 26.03.2019р., як окремо, так і у своїй сукупності також не доводить те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей або свідомо нехтує ними, а відтак не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. \~ Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків і це можливо лише у випадках визначених статтею 164 СК України, а саме якщо батьки:\~\~\~ не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;\~\~\~\~\~\~ ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;\~\~\~\~\~ жорстоко поводяться з дитиною;\~\~\~\~ є хронічними алкоголіками або наркоманами;\~\~ вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;\~\~\~\~\~ засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. \~ Таким чином Законом не передбачено позбавлення батьківських прав батька відносно його дитини, виключно у зв`язку із несплатою ним аліментів на утримання дитини чи вчиненням кримінального злочину. Разом з тим, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з донькою, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20). У зв`язку із викладеним, суд, враховуючи наведені вище положення СК України та судову практику, дійшов висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх синів, а доводи позивачки не спростовують висновків суду . Судом надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, а також і висновку органу опіки і піклування При цьому, позбавити батьківських прав батька лише у зв`язку із несплатою ним аліментів, про що фактично і заявлений позов, є неможливим, оскільки в такому випадку, буде здійснено розірвання сімейних зв`язків, що\~ означатиме позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. А доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, однак, як встановлено у суді, позивачка цього не зробила. Таким чином, несплата аліментів відповідачем (наявність заборгованості по аліментах) може слугувати лише додатковим доказом в сукупності з іншими доказами у справі про позбавлення батьківських прав, аж ніяк не самостійною підставою позбавлення батьківських прав. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Між тим, з Висновком Органу опіки та піклування Пийтерфолвівської сільської ради від 23.05.2025р. визначено доцільним позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей передати на розсуд суду. Орган опіки і піклування не лише має право подати такий позов, а і є обов`язковою стороною під час розгляду цієї категорії справ: саме орган опіки і піклування в кожній справі надає суду свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. І суд має право не погодитися з висновком органу опіки і піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), лише якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини, проте судом таких обставин не встановлено. З приводу цього суд зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На підставі наведеного суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки у ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дітей. Вказаний висновок не містить відомості про те, що відповідач був заслуханий органом опіки та піклування, а висновок вчинений на підставі пояснень одної позивачки, у зв`язку з чим орган опіки та піклування надав свій Висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав передати на розсуд суду. Так, ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Суд вкотре зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На підставі наведеного суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо фактичної недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо його синів, оскільки вказаний висновок містить відомості про те, що відповідач був заслуханий органом опіки та піклування, де він також категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Та разом з тим, як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Суд вважає за необхідне застосувати превентивні дії шляхом попередження відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виконання своїх обов`язків, як батька щодо виховання неповнолітніх своїх дітей, брати активну участь у їх вихованні, матеріальному утриманні, сприяти їх духовному та моральному розвитку, оскільки саме такого ставлення до себе бажають мати його діти. Нехтування вказаними обов`язками, як батька, в майбутньому може стати підставою для позбавлення його батьківський прав щодо сина. Як зазначав суд вище, позбавлення батьківських прав крайній захід вплинути на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування суд вирішує лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме ставлення батьків до дітей. І суд може в окремих випадках за доведеної провинної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру поведінки, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. У такому разі він лише попереджає особу про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покладає на органи опіки й піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Відповідно до вимог та

Outcome: dismissed