Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором №\~828125896 від 29.01.2022 у розмірі 10\~774,33 грн, а також судового збору у розмірі 2422,40 грн та 7000,00 грн витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ\~«Манівео») та [PERSON] укладено кредитний договір №\~828125896 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 28.11.2018 між ТОВ\~«Манівео» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі ТОВ «Таліон плюс») укладено договір факторингу №\~28/1118-01 строком до 28\~листопада 2019 року. У подальшому між ТОВ\~«Манівео» та ТОВ\~«Таліон плюс» укладено додаткові угоди № 19, 26, 27, 31, 32, якими строк дії договору факторингу №\~28/1118-01 неодноразово продовжувався, востаннє до 31\~грудня 2024 року. Виконання умов указаного договору здійснювалося протягом усього часу його дії. За договором ТОВ\~«Манівео» зобов`язувалося відступити ТОВ\~«Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, які не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає можливість їх укладення множинну кількість разів. Згідно з п.\~1.3 указаного договору право вимоги це усі права клієнта за кредитним договором, у тому числі, права грошових вимог до боржників зі сплати суми боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №\~175 від 05.05.2022 до договору факторингу №\~28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ\~«Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 10\~474,58 грн. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01 строком до 31 грудня 2024 року. Предметом указаного договору факторингу є відступлення прав вимог, зазначених у відповідних реєстрах. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ\~«ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 10\~774,33\~грн. 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~828125896 від 29.01.2022 на загальну суму 10\~774,33 грн. При цьому позивачем не було здійснено нарахувань за кредитним договором. Відповідач належним чином не виконував умови договору, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість у розмірі 10\~774,33 грн, з яких: 9338,35\~грн\~ за кредитом; 1435,98 грн за процентами за користування кредитом, яку позивач просив стягнути на свою користь. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09\~липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 12 вересня 2025 року 10-00 год. У подальшому судове засідання відкладено на 08 грудня 2025 року 08-30 год. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. До суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов, жодних заяв/клопотань відповідач не подавав до суду. З урахуванням положень ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 29 січня 2022 року між ТОВ «Манівео» та [PERSON] укладено договір №\~828125896, який підписаний останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7U35J (а. с. 31-34). Згідно з п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 10 200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео». Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається строком на 140 днів. Згідно з п. 1.3 договору строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку, на який надано кредит, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Пунктом 1.4 договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 % річних, що становить 0,69 % в день від суми кредиту за час користування ним. На умовах, викладених у п. 1.6 договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 % річних, що становить 1,30 % у день від суми кредиту за час користування ним (п. 1.5 договору). Окрім того, 29.01.2022 відповідачем [PERSON] також підписано паспорт споживчого кредиту продукту «Комфорт» до договору №\~828125896 від 29.01.2022, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному кредитному договорі №\~828125896 від 29.01.2022 (а. с. 29-зворот). Згідно з платіжним дорученням № 93403deb-1d86-4318-a9cf-3ee3f780583a від 29.01.2022 на кредитний рахунок [PERSON] первісним кредитором перераховано кредитні кошти в розмірі 10 200,00 грн (а. с. 9) Згідно з наданим первісним кредитором розрахунком, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Манівео» станом на 05.05.2022 становить 10\~474,58\~грн, з яких: 9338,35 грн за тілом кредиту; 1136,23 грн за процентами (а. с. 40). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №\~28/1118-01 строком до 28 листопада 2019\~року. Згідно з умовами цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній (а. с. 61-зворот - 64). Згідно з п.\~1.3 указаного договору право вимоги усі права клієнта за кредитним договором, у тому числі, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав вимоги, які виникнуть у майбутньому. Згідно з актом звірки між ТОВ «Манівео» і ТОВ «Таліон плюс» станом на 31.12.2022 заборгованість за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 відсутня (а. с. 59). Строк дії договору факторингу №\~28/1118-01 неодноразово продовжувався сторонами, востаннє до 31 грудня 2024 року шляхом підписання додаткових угод №\~19, 26, 27, 31, 32 (а. с. 67-73). Відповідно до реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 ТОВ «Таліон плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 10\~474,58 грн, з яких: 9338,35\~грн заборгованість за тілом кредиту; 1136,23 грн заборгованість за процентами (а. с. 60, 61). Згідно з наданим ТОВ «Таліон плюс» розрахунком заборгованості станом на 30.10.2023 загальний залишок заборгованості [PERSON] за договором кредитної лінії №\~828125896 від 29.01.2022 становить 10\~774,33 грн, із яких: 9338,35 грн заборгованість за основною сумою боргу; 1435,98 грн заборгованість за процентами (а. с. 39-зворот). 30.10.2023 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон плюс» за плату на умовах, визначених договором (а. с. 54-зворот 58). За змістом п.\~1.3 указаного договору, право вимоги це усі права клієнта за кредитним договором, у тому числі, права грошових вимог до боржників зі сплати суми боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Згідно з платіжною інструкцією в національній валюті № 4939 від 31.10.2023 ТОВ «Онлайн фінанс» перерахувало ТОВ «Таліон плюс» 3\~139\~070,13 грн як плату за відступлення права вимоги згідно з реєстром прав вимоги № 1 від 30.10.2023 (а.\~с. 52-зворот). Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023, на виконання договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №\~8281255896 від 29.01.2022 у розмірі 10\~774,33 грн, із яких: 9338,35 грн заборгованість за основною сумою боргу; 1435,98 грн заборгованість за процентами (а.\~с.\~53, 54). У подальшому 25.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ\~«ФК «Онлайн фінанс» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Ейс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані - зазначені в реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору (а. с. 47-зворот 52). Згідно з платіжними інструкціями в національній валюті № 243, 245 від 04.06.2025, № 246, 247 від 05.06.2025, № 248 від 06.06.2025 ТОВ «ФК «Ейс» перерахувало ТОВ «Онлайн фінанс» 4\~437 227,55 грн як плату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 (а. с. 41-43). 29.05.2025 між ТОВ «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» підписано реєстр боржників до договору факторингу від 29.05.2025 № 29/05/25-Е, в якому зазначено про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Ейс» стосовно відповідача за кредитним договором №\~828125896 від\~29.01.2022\~у розмірі\~10\~774,33\~грн,\~із яких:\~9338,35\~грн\~заборгованість за\~основним боргом;\~1435,98\~грн\~заборгованість\~за процентами\~(а.\~с.46,\~47). Згідно з\~випискою з\~особового рахунку,\~наданою ТОВ\~«ФК «Ейс»,\~станом на\~05.06.2025\~заборгованість [PERSON] \~за договором\~кредитної лінії\~№\~828125896 від\~29.01.2022\~ становить 10\~774,33 грн, із яких: 9338,35 грн заборгованість за основною сумою боргу; 1435,98 грн\~ заборгованість за процентами (а. с. 39). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.\~204\~ЦК\~України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст.\~215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ч. 1 ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652\~ЦК\~України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639\~ЦК\~України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу ч. 1 ст.\~638\~ЦК\~України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про\~електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. За змістом ст. 626, 628\~ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно зі ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст. 12, 81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачем у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді. Укладаючи вищевказаний кредитний договір, відповідач погодився з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами. Позивачем доведено\~належними та\~допустимими доказами\~перехід права\~вимоги до\~відповідача за\~договором кредитної\~лінії №\~828125896 від 29.01.2022 від первісного кредитора ТОВ «Манівео» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно від ТОВ\~«Таліон Плюс» до ТОВ «Онлайн Фінанс», а в подальшому - позивачу ТОВ\~«ФК «Ейс» на підставі відповідних реєстрів прав вимог, які оформлені належним чином. Умовами договорів факторингу передбачено право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги, які виникнуть у майбутньому. Отже, внаслідок невиконання відповідачем взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 10\~774,33 грн, яка не спростована відповідачем, і така заборгованість підлягає стягненню з нього на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідного договору факторингу. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Згідно із ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу. Так, у ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, зокрема, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24\~січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006\~року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014\~року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002\~року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19\~лютого 2020\~року у справі № 755/9215/15-ц). Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги адвокатом Тараненком А. І. на суму 7000,00\~грн надано такі документи: ордер, довіреність, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги №\~29/05/25-01 від 29.05.2025, додаткову угоду №\~25770584921 до договору про надання правничої допомоги №\~29/05/25-01 від 29.05.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025, відповідно до яких вартість обсягу наданих послуг становить 7000,00 грн. Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи та наданих адвокатом послуг. Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до вивчення матеріалів справи, складення позовної заяви, підготовки адвокатського запиту та клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів. При цьому суд також ураховує фінансовий стан обох сторін, де позивачем є юридична особа, яка займається питаннями фінансового характеру, і на користь якого стягнуто грошові кошти, як заборгованість за договором, а відповідачем фізична особа, з якої стягнуто заборгованість за кредитним договором у зв`язку з невиконанням умов договору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 6422,40 грн.

Outcome: approved