Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

29 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона разом відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] . [INFO] сину виповнилося 18 років. На даний час він є здобувачем вищої освіти 1-го курсу першого (бакалаврського) рівня денної форми навчання Полтавського університету економіки і торгівлі, навчання за кошти фізичної особи. Навчання закінчує 30 червня 2029 року. Стипендію не отримує, інших доходів не має. Гуртожитком забезпечений, розмір плати за нього на місяць становить 1 530 грн. Вартість платної освітньої послуги за навчання сина становить 29 900 грн. на навчальний рік. Позивач має доходи близько 14 тисяч гривень щомісяця. Батько є працездатним, в змозі надавати кошти на утримання, офіційно працює, місце роботи позивачу не відоме, його доходи становлять близько 8 600 грн. на місяць. У зв`язку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги на оплату проїзду, харчування, придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, для навчання потрібен ноутбук (старий зламався). Окрім цього син страждає на хронічне захворювання кісток та суглобу правої нижньої кінцівки в зв`язку з чим потребує витрат на придбання спеціального взуття, на оплату курсу реабілітації (фізична терапія, міостимуляція, масаж, водолікування, проведення спіральної комп`ютерної томографії). Разом з тим, обов`язок по утриманню сина в період навчання не може бути покладений виключно на позивача. Позивач вважає, що розмір аліментів на період навчання дитини сторін повинен становити 1/3 від заробітку (доходу) відповідача. Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] на період навчання щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до 30 червня 2029 року, допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 вересня 2025 року визначено головуючого суддю [PERSON] . Розпорядженням керівника апарату Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Іванко Л.С. № 164/25 від 09 жовтня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи в зв`язку із звільненням судді [PERSON] із займаної посади згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 02.10.2025 №2043/0/15-25. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2025 року визначено головуючого суддю Морозовську О.А. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2025 року суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Морозовською О.А. прийнято до свого провадження дану цивільну справу, відкрито провадження у даній справі та призначено перше судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 44). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив та заперечень проти позову не надав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету позову [PERSON] в судове засідання не з`явився. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи відсутність заперечень позивача проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач[PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Згідно довідки № 11-25/418 від 11.09.2025, [PERSON] є студентом 1-го курсу освітнього ступеня бакалавр, денної форми навчання Полтавського університету економіки і торгівлі, спеціальність: готельно-ресторанна справа та кейтеринг, освітня програма «Готельно-ресторанна справа», джерело фінансування: за рахунок кошти фізичних/юридичних осіб. Дата початку навчання: 01.09.2025 року. Дата закінчення навчання: 30.06.2029 року (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З огляду на встановлення судом факту настання повноліття [PERSON] , [INFO] , продовження ним навчання у вищому начальному закладі, наявності в повнолітнього сина потреби в додаткових витратах у зв`язку з навчанням (що включають в себе витрати на харчування, придбання підручників, канцтоварів, проїзд, оплату освітньої послуги та оплату проживання в гуртожитку) та наявності у відповідача фінансової можливості сплачувати аліменти, суд вважає, що вимога позивача про призначення аліментів підлягає задоволенню. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу щомісячно в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина на період його навчання або до досягнення 23-річного віку. На переконання суду, аліменти в такому розмірі відповідають критеріям розумності та справедливості і забезпечать виконання [PERSON] свого обов`язку, як одного з батьків, по утриманню дитини яка продовжує навчання. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. А тому із [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved