Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

31 жовтня 2025 року представник позивача звернувся до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту №\~1430528769677 від 31 жовтня 2024 року у розмірі 19\~950,00\~грн та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія\~«ВІВА КАПІТАЛ»\~ та\~ [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №\~1430528769677 шляхом підписання електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «G1F3H1» у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно\~до умов\~договору про\~надання кредиту\~відповідач отримав\~на споживчі\~цілі кредит\~у розмірі\~5\~000,00\~грн зі\~сплатою відсотків\~за користування\~кредитом у\~розмірі 357,39\~%\~до 361,35\~%\~(0,792\~%\~в день\~перші 20\~днів,\~0.99\~%\~в день\~з 21\~дня по\~дату повернення)\~річних від\~суми кредиту.\~Реальна річна\~процентна ставка\~становить від\~2\~334,72%\~до 2\~670,76%.\~Згідно з\~п.\~1.3\~Договору кредит\~надано строком\~на 120\~днів з\~31\~жовтня 2024\~року по\~28\~лютого 2025\~року.\~За умовами\~п.\~1.3.1.\~Договору відповідач\~зобов`язався здійснювати\~погашення кредиту\~відповідно до\~Графіку,\~що є\~додатком до\~кредитного договору\~та сплати\~ти проценти.\~Відповідач не\~повернув своєчасно\~кредитодавцю грошові\~кошти для\~погашення заборгованості\~за кредитом\~та відсотками,\~тому станом\~на 28\~жовтня 2025\~року загальна\~сума заборгованості\~за Договором\~№ 1430528769677\~становить 19\~950,00\~грн,\~яка складається\~з:\~заборгованості за\~кредитом \~5\~000,00\~грн,\~заборгованості за\~відсотками \~4\~950,00\~грн,\~штрафу \~10\~000,00\~грн.\~Відповідач продовжує\~ухилятись від\~виконання зобов`язання,\~що є\~підставою для\~звернення до\~суду з\~вказаним позовом. (а.с.\~2-10) Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. (а.с. 64-65) Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» Логвінов\~В.А. в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. (а.с. 9) Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації, яка повернулась до суду без вручення адресату у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою. (а.с. 71) Відповідно до п.\~4 ч.\~8 ст.\~128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач, повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином, відзив щодо позову з можливими запереченнями позовних вимог та заяв про розгляд справи без його участі не надав. Відповідно до ч.\~2 ст.\~191 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч.\~1 ст.\~280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При таких обставинах суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ст.\~280 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.\~4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.\~80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом встановлено, що 31 жовтня 2024 року з метою отримання кредиту [PERSON] підписав Анкету заяву, внаслідок чого між ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та ним було укладено Договір про надання грошових коштів у кредит продукту «СТАРТ» №\~1430528769677, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Даний Договір складається Договору, Графіку платежів, (Додаток №\~1), Згоди на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості (Додаток №\~2) та Паспорту кредиту. Відповідно до умов вказаного Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 5\~000,00 грн строком на 120 днів з дисконтною процентною ставкою 0,792\~% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно та базовою процентною ставкою, яка складає 0,99\~% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, що застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення Кредиту, визначено дату повернення кредиту 28 лютого 2025 року. (а.с. 13-32, 51-54) Згідно із розрахунком договором кредиту №\~1430528769677 від 31 жовтня 2024\~року з урахуванням сплати у розмірі 792,00 грн (19 листопада 2024 року) заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 19\~950,00 грн, з яких: тіло кредиту 5\~000,00\~грн, заборгованість за процентами 4\~950,00 грн, штраф 10\~000,00 грн, проценти нараховані за період з 31\~жовтня 2024 року по 27\~лютого 2025 року. (а.с.\~58-61) Також, в матеріалах наявна інформаційна довідка ТОВ «Фінансова компанія «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» №\~7/16872 від 22 жовтня 2025 року з повідомленням про успішність перерахування коштів у сумі 5\~000,00 грн на платіжну картку №\~ [NUMBER] , номер транзакції [NUMBER] . (а.с. 33) Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд зазначає наступне. Відповідно до ч.\~12 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. За нормами ч.\~13 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.\~3 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 11\~ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054\~ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З положень ст.\~546\~ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 549\~ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Із змісту статті 610\~ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як визначено ч.\~1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, а у разі прострочення виконання зобов`язання сплатити пеню, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 9\~950,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5\~000,00 грн, заборгованість за процентами 4\~950,00 грн. Водночас,\~вимоги ТОВ\~«Фінансова компанія\~«ВІВА КАПІТАЛ»\~у частині стягнення з відповідача штрафу не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.\~4\~ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України, що викладено в постановах від 22 червня 2021 року у справі №\~334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №\~910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №\~477/874/19 (пункт 69). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №\~64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24\~лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05\~години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Зважаючи на викладене, враховуючи, що кредитний договір був укладений 31\~жовтня\~2024 року, підстави для стягнення штрафу відсутні, а отже в цій частині позовних вимог слід відмовити. При поданні позову позивачем заявлено вимогу про відшкодування йому за рахунок відповідача понесених судових витрат, які складаються зі сплаченого судового збору у сумі 2\~422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10\~600,00 грн. Визначаючи розмір понесених витрат суд виходить з наступного. За ч.\~3 ст.\~141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)\~чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)\~дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №\~810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. На підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу правову допомогу суду представлено докази, а саме: Договір №\~1 від 02\~січня\~2025\~року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» та Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.», ордер на надання правничої допомоги серії СА №\~1137028, Акт виконаних робіт від 27 жовтня 2025 року, рахунок № 27/27-01 від 27 жовтня 2025 року на оплату послуг у розмірі 10\~600,00 грн, платіжну інструкцію № LK988/17 від 27 жовтня 2025 року на суму 10\~600,00 грн , що відповідно до акту виконаних робіт включає в себе такі види допомоги: -\~опрацювання кредитної справи боржника 0,5 год.; -\~надання усної консультації 0,5 год.; -\~опрацювання державних реєстрів з приводу майнового стану 1 год.; -\~пошук контактів боржника, його місцезнаходження згідно відкритих джерел\~ 1 год.; -\~підготовка пропозицій дій відносно позичальника 0,5 год.; -\~підготовка та направлення претензії 1,0 год.; -\~здійснення телефонних дзвінків за відомими контактами 1 год.; -\~підготовка та подання позовних матеріалів 2 год. -\~контроль ходу розгляду справи в суді на постійній основі до моменту прийняття рішення в суді першої інстанції. Загальна вартість послуг склала 10\~600,00 грн. (а.с.\~12, 45-50, 57) Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного. Частинами першою та другою\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.\~41 Конвенції. Так, у своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, суд враховує, що позовні вимоги ґрунтуються на стягненні кредитних коштів, що виникло з правочину, укладеного у електронній формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Справа є малозначною, її розгляд здійснено судом в судовому засіданні без присутності учасників справи. Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч.\~4 ст.\~137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, обєктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 10\~600,00\~грн є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат. Враховуючи обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в межах 4\~000,00 грн, оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених адвокатом. Відповідно до ч.\~1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~232,76 грн (50,89\~%).

Outcome: partial