Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

03.09.2025 представник позивача, адвокат Кеню Денис Васильович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», який зареєстрований судом 05.09.2025, обґрунтовуючи тим, що 11.12.2018 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» [PERSON] було укладено кредитний договір №22034000100069, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», розміщений на офіційному веб-сайті банку та індивідуальної частини, якою є цей Кредитний договір, що разом становлять єдиний кредитний договір, у відповідності до якого, банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з Рахунку, платежі з Рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в банку. Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом. АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбаченні умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами кредитного договору та надав в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі, а відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 15.12.2021згідно умов договору факторингу № 15/12/21, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступлено право вимоги за кредитним договором №22034000100069від 11.12.2018на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 21683,75 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту 10027,61 грн, заборгованість по відсотках 0,14 грн та заборгованість по комісії 11656,00 грн. Тому, просив у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 22034000100069 від 11.12.2018 у розмірі 21683,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 354,78 грн, 3% річних у розмірі 57,69 грн та судові витрати у справі: судовий збір -\~ 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу 3000,00 грн. 29.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 0511.2025 10:00. 29.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою витребувано вАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО`деталізований розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 22034000100069 від 11.12.2018 станом на 15.12.2021 та виписку по особовому рахунку [PERSON] за період з 11.12.2018 по 15.12.2021. 08.10.2025 на адресу суду від АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надійшла відповідь на ухвалу суду про витребування доказів. 13.10.2025 представник відповідача, адвокат Вдовика Олена Миколаївна, подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач позов не визнає. Дійсно, між АТ «Банк кредит капітал» та відповідачем був укладений договір кредиту № 222034000100069 11.12.2018, відповідно до умов якого банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах:Сума кредиту 24800грн, далі Кредит. Строк кредитування 24 місяців. Кінцева дата повернення кредиту; Цільове призначення кредиту : на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 4,7% від суми кредиту;Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується унаступному розмірі: на строкову заборгованість за Кредитом:0,01% річних, на прострочену заборгованість за кредитом:56,0% річних. Інших нарахувань та витрат не передбачено. Відповідно до п. 1.3 Договору Банк формує Графік платежів , який викладено в розділі 4 цього Договору із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом,сплати процентів за користування Кредитом, Щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Тобто в п. 1.3 з`являються якісь додаткові супутні послуги, які непередбачені п. 1.2 Договору. Відповідно до Розділу 4 Графік платежів /розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором: міститься таблиця з розрахунками. Відповідно до Графи платежі за додаткові та супутні послуги, вона поділена та наступні стовпчики:- за ведення рахунку; -розрахунково-касове обслуговування; - комісія за надання кредиту; - інші послуги банку. Таким чином, надана таблиця хоч і містить графу комісія за надання кредиту, однак , відповідно до розрахунку, жодних сум там не нараховано. Всвою чергу розрахунково-касове обслуговування та ін. послуги банку не передбачені умовами Договору, а саме п. 1.2 в якому ці умови Договору зазначені. Порядок тарозмір вартості таких послуг не передбачені Договором. Банк з 11.01.2019починає нараховувати комісію у розмірі 1165,60грн, при чому цей розмір комісіїне змінний, тобто не залежить від сум погашення кредиту та поточної заборгованості. Відповідно до Розділу 4 Договору,передбачено щомісячний платіж у розмірі 1165,60грнза розрахунковокасове обслуговування. Відповідно до виписки по особовому рахунку за перiод з 11.12.2018 до 15.12.2021 зазначено про нарахування комісійної винагороди за кредитним договором урозмірі 1165,60грн. Таким чином і позивач, і АТ «Банк кредит Дніпро» нараховуючи заборгованість по комісії за обслуговування кредитного договору, фактично нараховував заборгованість по розрахунково- касовому обслуговуванню. Вважає, що нарахування та стягнення з відповідача заборгованостіпо розрахунково-касовому обслуговуванню є неправомірним, а тому не підлягає задоволенню, оскільки нарахування та стягнення з відповідача платежів зарозрахунково-касове обслуговування у розмірі 1165,60грн щомісячно суперечить положенням ч.1, ч. 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. Також, стягнення з позивача комісії (яка фактично є платою за розрахунково-касове обслуговування), суперечить законодавству , а відтак позовні вимоги в частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 11656грн задоволенню не підлягають. Також, з наданої позивачем виписки по кредитному рахунку вбачається, що частина коштів, які вносились відповідачем на погашення боргу за кредитом зараховувались банком в рахунок погашення плати за комісійну винагороду і сукупний розмір таких платежів становить: 1165,60грн х 9міс +9,32грн= 10499,72грн. За таких обставин, оскільки умови кредитного договору щодо стягнення з позичальника плати за обслуговування кредиту є нікчемними, сплачені відповідачем на погашення заборгованості за кредитом кошти у сумі 10499,72грн., зараховані банком як плата за комісійну винагороду , підлягають зарахуванню у рахунок боргу за тілом кредиту та відсотками. Враховуючи, що сума сплаченої відповідачем комісії перевищує наявну суму заборгованості відповідача за тілом кредиту (10027,61грн) , а відтак з відповідача не підлягає стягненню заборгованість на користь позивача за кредитним договором. Додатково зазначає, що відповідно до довідки МСЕК, позивач є особою з інвалідністю 2 групи, а тому відповідно до п. 9 ст. 5 З У «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Тому, просить відмовити у задоволенні позову та у випадку, якщо суд прийде до висновку про задоволення позову повністю або частково, просить відмовити в частині стягнення з відповідача судового збору, у зв`язку з тим, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи. 17.10.2025 представник позивача, адвокат Кеню Денис Васильович,подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що згідно з п.1.2. Кредитного договору за цим Договором Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 24800,00 грн;строк кредитування 24 місяців; цільове призначення: на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 4.7% від Суми Кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за Кредитом: 0.001% річних; на прострочену заборгованість за Кредитом: 56.0% річних. Відповідно до п.1.3. Кредитного договору Банк формує Графік платежів, який викладено в розділі 4 цього Договору, із зазначенням сум погашення основного боргуза кредитом, сплати процентів за користування кредитом. Щомісячної комісії,вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Згідно з п.3.6.2. Кредитного договору Банк надав для ознайомлення в письмовій формі Паспорт продукту. Відповідно до п.2 ч.4 Паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить: 1 165,60 грн. Відповідач під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив та з ними погодився, про що свідчать його підписи. Підписавши Кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту відповідач підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до п.2 ч.4 Паспорта споживчого кредиту зазначено розмір комісії за користування кредитними коштами, які були узгодженні з відповідачем, а тому стягнення з відповідача заборгованості за надані додаткові послуги, які були узгоджені є правомірними, а їх розмір чітко був визначений під час укладання договору. Також зазначає, що у період з 15.12.2021 (дата укладання Договору факторингу) по 03.09.2025 (дата звернення до суду) жодна комісія не нараховувалась. Тому, просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 20.10.2025 представник відповідача, адвокат Вдовика Олена Миколаївна, подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що відповідачем не було укладено кредит під назвою «Кредитготівкою (Мікро_20) 2019, 4 міс» (як зазначено у Паспорті споживчого кредиту). А відповідачем був укладений Кредитний договір № 22034000100069, а тому будь яке посилання на паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою (Мікро_20) 2019, 4 міс» є неправомірним та не стосується даної справи. Одночасно, відповідно до п. 3.6.2Кредитного договору № 22034000100069 зазначено наступне: Банк надав для ознайомлення в письмовій формі Паспорт продукту. В свою чергу, позивач такого Паспорту продукту не долучає до справи. Позивач посилається на норми Закону України «Про споживче кредитування», якими передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту та знову ж таки посилається на п.2 ч.4 Паспорта споживчого кредиту, в якому зазначено розмір комісії за користування кредитними коштами. Повторно зазначає, що даний паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою (Мікро_20) 2019, 4 міс» не стосується Кредитного договору №22034000100069, в межах якого був укладений Паспорт продукту. Спираючись на викладене, вважає, що між позивачем та відповідачем не було узгоджено комісію за обслуговування кредиту належним чином та спираючись на наведене у відзиві законодавство та практику ВСУ, будь яке стягнення комісії за обслуговування кредиту є неправомірним. Щодо посилання представника позивача, що відповідач вчиняє дії щодо уникнення сплати заборгованості, яка склалась у зв`язку з її відмовою виконувати взяті на себе зобов`язання, то звертає увагу, що відповідачем здійснювалось погашення боргу за кредитним договором. А звернення до суду з врахуванням сум, які були сплачені відповідачем, є безпідставними,оскільки ним погашено всю необхідну заборгованість. Тому, просить відмовити у задоволенні позову повністю. 05.11.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 03.12.2025 14:00, за клопотанням представника відповідача. Представник позивача, адвокат Кеню Денис Васильович, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, у позовній заяві зазначив клопотання, у якому просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та позов просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача, адвокат Вдовика Олена Миколаївна, у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 02.12.2025 подала до суду клопотання, у якому просила розгляд справи провести без участі відповідача та його представника, також просить врахувати позицію викладену у відзиві та запереченнях. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Встановлено, що 11.12.2018 між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22034000100069, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», розміщений на офіційному веб-сайті банку та індивідуальної частини, якою є цей Кредитний договір, що разом становлять єдиний кредитний договір, у відповідності до якого, банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також здійснити всі інші платежі у встановлених даних договором розмірах та строках, та виконати свої зобов`язання за даним договором у повному обсязі. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається на наступних умовах: сума кредиту 24800,00 грн, строк кредитування 24 місяці, цільове призначення: на споживчі потреби;процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних,щомісячна комісія за обслуговування кредиту 4,7% від суми кредиту. Відповідно до п. 1.3 Договору, Банк формує Графік платежів , який викладено в розділі 4 цього Договору із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування Кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплата процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (обов`язковий платіж). Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору Договір набуває чинності з моменту підписання Сторонами цього Кредитного договору та діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим договором. Згідно з п. 3.6 Кредитного договору, клієнт підтверджує, що банк надав йому в письмовій формі актуальний на дату укладення цього кредитного договору Паспорт кредиту та всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування. Згідно розділу 4 Кредитного договору банком сформовано графік платежів, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. 11.12.2018 відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою (Мікро20) 2019 24 міс», який містить аналогічну інформацію про умови кредитування. АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» свої зобов`язання за кредитними договорами№22034000100069від 11.12.2018 виконало в повному обсязі, а саме перерахувало на поточний рахунок відповідача\~ кредитні кошти у розмірі 24800,00грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача, яка надана АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на виконання вимог ухвали про витребування доказів. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір №22034000100069 від 11.12.2018, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 11.12.2018 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються відповідачем. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого фактор передає\~ грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Згідно з п. 6.2.2 Договору, права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту-приймання передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Згідно акту приймання-передачі прав вимог та акту приймання-передачу реєстру боржників за договором факторингу №15/12/2021 від 15.12.2021, клієнт АТ «Банк Кредит Дніпро» передав, а фактор ТОВ «Цикл Фінанс» прийняв права вимоги у повному обсязі. З копії платіжної інструкції№3251 від 15.12.2021, вбачається, що ТОВ «Цикл Фінанс» здійснило оплату згідно п. 7.1 договору факторингу №15/12/2021 від 15.12.2021 на суму 9500001,00 грн. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/2021 від 15.12.2021, вбачається, що до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №22034000100069 від 11.12.2018та загальна сума заборгованості становить 21683,75 грн. Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч.1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст. 519 ЦК України). Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Також, ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Таким чином, у разі сплати [PERSON] коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» та зараховані для погашення кредитної заборгованості. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що первісний кредитор АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» виконало в повному обсязі умови кредитного договору, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, однак, відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором №22034000100069 від 11.12.2018 належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 27.12.2018 по 15.12.2021 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» нарахувало відповідачу заборгованість на загальну суму 21683,75 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту 10027,61 грн, заборгованість по відсотках 0,14 грн та заборгованість по комісії 11656,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, довідкою ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» від 21.06.2024 та випискою з особового рахунку за кредитним договором №22034000100069 від 11.12.2018 та саме таку суму заборгованості АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» за договором факторингу №15/12/2021 від 15.12.2021 передало позивачу ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» в результаті чого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, що не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав кредитний договір №22034000100069 від 11.12.2018, однак умови договору порушив. Представник відповідача, адвокат Вдовика Олена Миколаївна, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що нарахування та стягнення з відповідача заборгованості по розрахунково-касовому обслуговуванню є неправомірним, а тому не підлягає задоволенню, оскільки нарахування та стягнення з відповідача платежів за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 1165,60грн щомісячно суперечить положенням ч.1, ч. 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. Суд враховує дане твердження представника відповідача виходячи з наступного. Ч. 1\~ ст.\~ 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як зазначено вище у рішенні, 11.12.2018 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір№22034000100069, умовами якого визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 4,7% від суми кредиту (п. 1.2 Кредитного договору). Встановлена договором комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно у розмірі 1165,60 грн в період, встановлений у графіку платежів (розрахунку загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.1, ч.2, ч. 5\~ ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно\~ до\~ п.\~ 5\~ Правил\~ про\~ споживчий\~ кредит\~ банк\~ надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом,\~ іншими\~ актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, та передбачені в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка). Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування за період з 11.12.2018 до11.12.2020 складає 27974,40 грн, зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 1165,60 грн, є суттєвим порівняно із розміром кредиту, отриманого відповідачем (24800,00 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим і розумним, та вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. При цьому суд враховує, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Тому, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 Кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 та від 09 лютого 2024 року у справі № 337/3703/22. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 11656,00 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором№22034000100069 від 11.12.2018визначена станом на 15.12.2021 (момент відступлення права вимоги) становить 21683,75 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту 10027,61 грн, заборгованість по відсотках 0,14 грн та заборгованість по комісії 11656,00 грн, яка також підтверджується копією довідки про заборгованість ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» від 25.08.2025. Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем у період з 11.12.2018 до 15.12.2021 було здійснено оплату на рахунок первісного кредитора у загальному розмірі 10499,72 грн (9 платежів по 1165,60 грн та 9,32 грн), які зараховані банком як плата за комісійну винагороду, а тому, враховуючи визнання положення пункту 1.2 Кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту нікчемним, суд дійшов висновку про зарахування внесених коштів на погашення тіла кредиту та відсотків. Водночас, враховуючи, що заборгованість відповідача за кредитним договором №22034000100069 від 11.12.2018 за тілом кредиту та відсотками становить 10027,75 та враховуючи, що сума сплаченої відповідачем комісії у розмірі 10499,72 грн, яка зарахована судом на погашення тіла та відсотків, перевищує наявну суму заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками, суд не вбачає правових підстав для стягнення вказаної заборгованості з відповідача, а тому у задоволенні позову у повному обсязі, слід відмовити. Щодо позовної вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат, необхідно зазначити наступне. Ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12,\~ від\~ 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що\~ після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Тобто, твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Тому, лише після спливу визначеного договором строку кредитування позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 57,69 грн та суму збитків з урахуванням індексу інфляції у розмірі 354,8 грн від простроченої суми боргу 10027,61 грн за період з 15.12.2021 по 23.02.2022. Однак, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки як зазначено вище у рішенні у відповідача станом на 15.12.2021 відсутня заборгованість за кредитним договором. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed