Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з вказаним позовом, згідно вимог якого просила суд: визначити [PERSON] додатковий строк в три місяці з моменту набрання рішення законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. В обґрунтування своїх доводів позову позивач вказує, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер на території селища Новодонецьке Волноваського району Донецької області, про що 20.12.2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було складено відповідний актовий запис № 21790 та видано Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з 1/10 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, інші 9/10 часток квартири належать позивачу. У січні 2024 року вона звернулася до нотаріуса із метою прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] . Проте, нотаріус повідомив, що оскільки позивач є рідною донькою спадкодався та єдиною спадкоємицею необхідності подання додаткових заяв немає, а тому позивач вважала, що прийняла спадщину. Проте, у липні 2025 року у зв`язку із заборгованістю за комунальні послуги, надані за адресою: [ADDRESS] , позивачем було здійсненно звернення до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, в якому знаходиться вказана квартира, з метою з`ясування ситуації щодо даної заборгованості. В ході спілкування із об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку було з`ясовано, що 1/10 частка вищезазначеної квартири перебуває у власності [PERSON] 24.07.2025 року позивач повторно звернулася із заявою про прийняття спадщини до іншого нотаріуса а саме: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матюхової Тетяни Петрівни. Надалі, приватним нотаріусом було надано відмову у відкритті спадкової справи через пропуск визначеного законодавством 6 місячного строку для прийняття спадщини. Позивач вказує, що в силу своєї правової необізності щодо порядку прийняття спадщини, встановленого законом, була введена в оману нотаріусом, яким було повідомлено у січні 2024 року, що остання немає обов`язку додатково подавати заяву про прийняття спадщини. Враховуючи, що вказаний строк був пропущений у зв`язку з необізнаністю щодо встановленого законодавством строку для прийняття спадщини, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Романишеної І.П. Ухвалою суду від 28.10.2025р. відкрито провадженя по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2025 року. Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Водночас жодних процесуальних документів до суду не надходило. Підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивач у даній справі - [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої є: [PERSON] і [PERSON] , що вбачається зі Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах справи. 11.05.2022 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] (актовий запис №56 від 11.05.2022р.). [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 20 грудня 2023р. (актовий запис 21790 від 20 грудня 2023р.). Відповідно до копії договіру купівлі-продажу квартири від 14.05.2009 року, [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , в наступних частках: [PERSON] - 9/10; [PERSON] - 1/10. 14.09.2009 року приватним нотаріусом Шандибою Л.І. внесено відомості щодо даного правочину до Державного реєстру правочинів. Згідно реєстраційного посвідчення № 029437, квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] 1/10 частки та [PERSON] 9/10 частки на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального міського округу Шандибою Л.І., 14.05.2009р. р.1750 та записано в реєстрову книгу № д.5-125 за реєстровим № 559/30386. 24.07.2025р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. було повідомлено позивача про неможливість відкриття спадкової справи у зв`язку з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини (лист № 114/01-16). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України). Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого мана. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 03 квітня 2024 року у справі № 235/6362/21. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обгрунтовує пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини причиною необізнаності щодо встановленого законодавством порядку прийняття спадщини, оскільки була введена в оману нотаріусом. Разом з тим, жодних доказів стверджуваному позивач суду не надала. Матеріали позову не містять жодних належних та допустимих доказів того, що позивач дійсно зверталася до нотаріуса у січні 2024 року з метою прийняття спадщини. Так, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до сталої практики Верховного Суду, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Щодо посилань позивача на те, що нотаріус не вчиняла дії щодо повідомлення позивача про відкриття спадщини, не було здійснено виклик як спадкоємця за законом, суд вважає за доцільне зазначити, що нотаріус у даному випадку не має такого обов`язку, адже позивач достеменно знала про смерть батька [PERSON] , а також про те, що вона є єдиною спадкоємицею за законом, а тому мала можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини. Наведена у позові судова практика не є релевантною до спірних правовіідносин, адже вона стосувалась спадкування за заповітом, де спадкоємці не були обізнані про наявність складеного на їх ім`я заповіту. Критерії оцінки відносин на предмет подібності сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у справі № 233/2021/19. За такими критеріями суд визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Необхідно розуміти, що оцінці на предмет подібності насамперед підлягає зміст спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини). Так, у зазначених справах судами враховано першочергово наявність заповіту, в якому померлі особи чітко висловили свою останню волю щодо розпорядження своїм спадковим майном, а також, невчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, нездійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому, обставини, на які посилалась позивач як на підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на переконання суду, не є поважними причинами пропуску вказаного строку, тобто такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили їй вчасно реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак не можуть бути визнаними об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, необхідно відмовити.

Outcome: dismissed