Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що 27 грудня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Р07.00403.006147624 за яким позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 24998 грн., включаючи витрати на страховий платіж зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту. Банк виконав свої зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 24998 грн. строком до 27 червня 2022 року, в той же час, відповідач своїх зобов`язань не виконувала, в зв`язку з чим, станом на 19 грудня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 57\~533,27 грн., яка складається з: 24\~316,94 грн. заборгованості за основним боргом, 12\~024,29 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками, 21\~192,04 грн. - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» передало за плату, а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Р07.00403.006147624 від 27 грудня 2019 року. 22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уклали договір факторингу №22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало (відступило) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права вимоги, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Р07.00403.006147624 від 27 грудня 2019 року. Зазначає, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22 грудня 2023 року відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право вимоги за договором №Р07.00403.006147624 від 27 грудня 2019 року, який було укладено між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] . На підставі викладеного, представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість в розмірі 57\~533,27 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 24 316,94 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками - 12 024,29 грн.; заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту - 21 192,04 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 3 028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 жовтня 2025 року було прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача - адвокат Ушакевич М.П. у позовній заяві просила суд у випадку неявки їх представника провести розгляд справи без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 04 грудня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких\~обставин,\~суд розглянув\~справу у\~відсутності учасників\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~з можливістю\~ухвалення заочного\~рішення відповідно\~до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27 грудня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Р07.00403.006147624 за яким позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 24 998 грн., включаючи витрати на страховий платіж зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту та строком кредиту 30 місяців, до 27 червня 2022 року (а. с. 5). Матеріали справи також містять паспорт споживчого кредиту, який є додатком до договору кредиту і страхування №Р07.00403.006147624 від 27 грудня 2019 року, та який містить підпис [PERSON] , в якому зазначено, зокрема, основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту (а. с. 6). Банк виконав свої зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 24\~998 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи: ордером-розпорядженням №1 від 27 грудня 2019 року про видачу кредиту на суму 24\~998 грн.; ордером-розпорядженням №2 від 27 грудня 2019 року про сплату страхового платежу на суму 3\~991,28 грн. (а. с. 7). Судом також встановлено, що наявна в матеріалах виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 27 грудня 2019 року по 19 грудня 2023 року свідчить про користування кредитними коштами та часткове погашення заборгованості відповідачем (а. с. 8-9). З матеріалів справи вбачається, що згідно з складеної станом на 19 грудня 2023 року АТ «Ідея банк» довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Р07.00403.006147624 від 27 грудня 2019 року, у відповідача наявна заборгованість в загальному розмірі 57\~533,27 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом 24\~316,94 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 12\~024,29 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 21\~192,04 грн. (а. с. 10). Матеріалами справи також підтверджено, що 19 грудня 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклади договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передало за плату, а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Р07.00403.006147624 від 27 грудня 2019 року, що підтверджується реєстром боржників від 19 грудня 2023 року до вищевказаного договору факторингу (а. с. 14-23). Також матеріали справи містять платіжну інструкцію №45 від 20 грудня 2023 року про сплату ТОВ «Оптіма Факторинг» отримувачу АТ «Ідея Банк» грошових коштів у сумі 11\~576\~112 грн. у рахунок оплати за договором факторингу № 19/12-2023 від 19 грудня 2023 року (а. с. 24). Крім того, судом встановлено, що 22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уклали договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало (відступило) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права вимоги, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Р07.00403.006147624 від 27 грудня 2019 року, що підтверджується реєстром боржників від 22 грудня 2023 року до вищевказаного договору факторингу (а. с. 26-33). Матеріали справи містять акт про відсутність взаємних претензій №44 від 05 березня 2025 року, який підписано між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «Оптіма Факторинг», щодо відсутності претензій один до одного щодо виконання обов`язків згідно з договором факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року, в якому також зазначено про допущену під час складання реєстру боржників технічну помилку і помилкове зазначення номеру договору факторингу №21/12-2023 від 21 грудня 2023 року (а. с. 34). Відповідно до наявної у матеріалах справи платіжної інструкції №376 від 26 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було сплачено отримувачу ТОВ «Оптіма Факторинг» грошові кошти в сумі 11\~861\~032,61 грн. у рахунок оплати за договором факторингу № 22/12-2023 від 22 грудня 2023 року (а. с. 35). Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо-бов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим парагра-фом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг у доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено факти укладення між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] кредитного договору №Р07.00403.006147624 від 27 грудня 2019 року, отримання відповідачем грошових коштів за його умовами, а також непогашення відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором у повному обсязі, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості у заявленому позивачем розмірі 57 533,27 грн. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також судом встановлено, що АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги щодо відповідача на користь ТОВ «Оптіма Факторинг», яке в подальшому відступило право вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Тобто, судом встановлено що ТОВ «ФК «Профіт Капітал», є новим кредитором за кредитним договором, а також те, що до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3 028 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання правничої допомоги №02-24 від 01 липня 2024 року, який укладений між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та адвокатом АО «Правовий курс», в особі директора Разумного Є.М., який діє на підставі статуту; додатковою угодою №1/1 до вищевказаного договору від 01 липня 2024 року; актом №1 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24 липня 2024 року, зокрема щодо [PERSON] за кредитним договором №Р07.00403.006147624, на загальну суму 189 000 грн., з яких 7\~000 грн. за проведення консультації з клієнтом, здійснення вивчення документів та підготовку проекту позовної заяви для направлення до суду щодо відповідача; наказом АО «Правовий курс» №02-К від 28 червня 2024 року про прийняття на роботу на посаду адвоката Ушакевич М.П., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КВ №6416 від 23 травня 2019 року, а також довіреності від ТОВ «ФК «Профіт Капітал» від 22 січня 2025 року; платіжною інструкцією №1496 від 24 липня 2025 року щодо оплати ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь АО «Правовий курс» грошових коштів у сумі 189\~000 грн. згідно акту №1 від 24 липня 2025 року за договором №02-24 від 01 липня 2024 року (а. с. 36-40, 42-44, 48, 49). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено у повному обсязі, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу, а тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю, необхідністю у цій справі та пропорційності задоволених позовних вимог.

Outcome: approved