Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У квітні 2025р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Київської міської ради, в якому просила суд: - встановити факт проживання позивачки [PERSON] з [PERSON] , яка померла [INFO] однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її мачуха [PERSON] , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком позивачки - [PERSON] , який помер [INFO] , і з якою вона проживала однією сім`єю, починаючи з 1994р., і по час смерті спадкодавця [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина. В установленому законом порядку, заявниця звернулася до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було надано доказів, на підтвердження того, що вона відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом, у зв`язку з чим заявниця звернулася до суду з вказаною заявою, про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025р. позов залишено без руху та надано стороні позивача строк для усунення недоліків. 22 квітня 2025р. на адресу суду надійшла заява сторони позивача про усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025р. було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав наведених у позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач Київська міська рада про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, сторона відповідача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, відзив на позов стороною відповідача до суду не подавався. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що згідно свідоцтва про народження позивачки [PERSON] її батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Судом встановлено, що 12 листопада 2013р. батько позивачки - [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на прізвище чоловіка « [PERSON] ». [INFO] батько позивачки [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з приватного будинку по [ADDRESS] , який належав спадкодавцю [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2015р. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою вказаного будинку [ADDRESS] . Судом встановлено, що до спадкоємців за законом, які звернулись в установленому законом порядку, з заявою про прийняття спадщини належить: позивачка [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Звертаючись до суду з вказаним позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, остання зазначала, що фактично вона, члени її сім`ї та спадкодавець проживали у вищевказаному будинку. Судом встановлено, на підставі пояснень сторони позивача, допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що заявниця фактично проживала однією сім`єю з померлою [PERSON] , оскільки між ними склались відносини, як матері та доньки, оскільки батько позивачки фактично перебував у шлюбних відносинах з померлою [PERSON] з 1994р. В судовому засіданні свідки зазначали, що позивачка та [PERSON] вели спільне господарство, крім позивачки, у померлої інших родичів не було, і коли спадкодавець захворіла, то позивачка та члени її сім`ї піклувались про [PERSON] . Також свідки звертали увагу суду, що саме позивачка займалася благоустроєм будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, а саме: робила ремонт, поліпшення тощо. Судом встановлено, що в позасудовому порядку, позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори. Однак, постановою від 27 травня 2024р. державного нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що нею не було підтверджено факт родинних зв`язків з померлою [PERSON] та було рекомендовано звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивачки наголошувала, що після смерті [PERSON] , організацією поховання займалася виключно позивачка. Факт спільного проживання позивачки [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю та ведення ними спільного господарства підтверджується також, допитаними в судовому засіданні свідками: [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] зазначала, що померла [PERSON] після того, як трагічно загинула біологічна мати позивачки, фактично стала для позивачки матір`ю, а позивачка в свою чергу, постійно піклувалась про [PERSON] , фактично, як рідна донька. Зазначені свідки надали суду покази щодо спільного проживання позивачки [PERSON] з мачухою [PERSON] однією сім`єю, ведення спільного господарства ними, надання один одному необхідної допомоги, здійснення прав та обов`язків притаманних сім`ї понад 20 років до часу смерті спадкодавця [PERSON] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008р., при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкритті спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають і пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний термін повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживають однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцями, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999р. № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн.

Outcome: approved