Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

АТ «Сенс Банк» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з Відповідача заборгованість за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.10.2021 у розмірі 218 212,31 грн, що складається з 138 861,76 грн простроченого тіла кредиту та 79 350,55 грн відсотків за користування кредитом, а також судові витрати у розмірі 2 618,55 грн судового збору та 17 729,67 грн витрат на професійну правничу допомогу. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 22.10.2021 між АТ «Альфа-Банк» та Відповідачем через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно з умовами Угоди, Банк надав Відповідачу кредитну лінію з лімітом 200 000,00 грн, з яких на дату укладення Угоди встановлено суму 127 300,00 грн, під 35,99% річних. Позивач стверджує, що виконав свої зобов`язання, випустивши кредитну картку та надавши кредитні кошти, тоді як Відповідач не виконував свої зобов`язання належним чином, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 218 212 грн 31 коп. Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 14.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи. Позивач звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] через свого представника Першина С.М. подав відзив на позовну заяву, в якому категорично заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність належних доказів укладення кредитного договору, використання ним кредитних коштів, а також недотримання Позивачем вимог законодавства щодо досудового врегулювання спору. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розглядати справу без його участі. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без повідомлення сторін за наявними матеріалами, якщо сторони не подали клопотань про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. Позивач стверджує, що 22.10.2021 між АТ «Альфа-Банк» та Відповідачем було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом подання Відповідачем пропозиції через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank», яка була акцептована Банком. Позивач посилається на норми ст. 207, 626, 628, 633, 634, 639 Цивільного кодексу України, а також положення Закону України «Про електронну комерцію», стверджуючи, що Угода була укладена в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора «9005», надісланого Відповідачу на номер телефону. Відповідач у відзиві заперечує факт укладення договору, стверджуючи, що Позивачем не надано доказів подання ним пропозиції на укладення Угоди, її акцепту, ідентифікації та верифікації особи Відповідача, а також факту випуску та використання кредитної картки. Крім того, Відповідач посилається на правовий висновок Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20, який розмежовує форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, зазначаючи, що підписання Паспорту споживчого кредиту не є доказом укладення договору. Суд встановив, що Позивач надав до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором №631868776, виписку по рахунку № [NUMBER] , довідку про ідентифікацію, копію Паспорту споживчого кредиту та Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, вимогу від 28.04.2025 про усунення порушень з доказами направлення. Поряд із цим у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують проведення Банком процедури верифікації особи Відповідача, електронної пропозиції Відповідача від 22.10.2021 на укладення Угоди, договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» або Угода про обслуговування кредитної картки від 22.10.2021, а також не наданий кредитний договір №631868776, доказів випуску та отримання Відповідачем кредитної картки, а також використання ним кредитного ліміту. У виписці зазначено номер договору, проте за відсутності самого договору, умов кредитування, суд позбавлений можливості встановити, за яким саме договором виникли правовідносини між сторонами, на яких умовах, чи взагалі договір № 631868776 був укладений. Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документах, у тому числі електронних, або за допомогою інших технічних засобів зв`язку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний за допомогою електронного підпису або одноразового ідентифікатора. Позивач посилається на використання одноразового ідентифікатора «9005», однак не надав доказів, що підтверджують його направлення Відповідачу та використання саме Відповідачем для підписання Угоди чи Паспорту споживчого кредиту. Крім того, виписка по рахунку та розрахунок заборгованості містять вказівку на кредитний договір №631868776, який не наданий до матеріалів справи, що унеможливлює встановлення зв`язку між цими документами та Угодою від 22.10.2021. У справах про стягнення кредитних коштів на банк покладається обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику. Позивач не надав належних доказів факту надання кредитних коштів Відповідачу, випуску кредитної картки чи її використання. Крім того, Відповідач звертає увагу на недотримання Позивачем вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», яка зобов`язує кредитодавця письмово повідомити позичальника про порушення умов договору із зазначенням дій для їх усунення та строку виконання. Суд встановив, що копія вимоги від 28.04.2025 не містить дати складання, а опис вкладення до цінного листа від 30.04.2025 не має ідентифікаційного номера поштового відправлення та підпису уповноваженої особи, що унеможливлює підтвердження її направлення та отримання Відповідачем. Навіть за припущенням, що вимога була надіслана 30.04.2025, строк у 30 днів для усунення порушення не сплив на момент подання позову (26.05.2025), що робить позов передчасним. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц, недотримання вимог щодо досудового врегулювання спору є підставою для відмови в позові. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Позивач не довів факту укладення Угоди про обслуговування кредитної картки від 22.10.2021 з Відповідачем, надання йому кредитних коштів саме в рамках договору, на який посилається позивач, використання кредитного ліміту, а також дотримання вимог досудового врегулювання спору. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір у розмірі 2 618,55 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 729 грн 67 коп. залишаються за позивачем. Відповідач заявив про витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, зазначивши, що докази їх розміру будуть подані після ухвалення рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed