Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Житомирі, в 60 (шістдесят) днів з дня набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 червня 2023 року. [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . 31 серпня 2020 року [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла [PERSON] належну їй 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Однак, в шестимісячний термін після смерті спадкодавця, [PERSON] не зміг подати заяву про прийняття спадщини, оскільки про вказаний заповіт дізнався лише 20.01.2024 випадково, шляхом прибирання у квартирі [PERSON] , яка є його сестрою. [PERSON] до своєї смерті проживала разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Через 10 днів після його смерті позивач потрапив до цієї квартири, де й знайшов заповіт. Для оформлення права на спадкування позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., де йому відмовили в прийнятті заяви про прийняття спадщини за пропуском шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України та у зв`язку із заведенням спадкової справи на майно померлої [PERSON] іншим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. за номером 102/2023. 27 грудня 2023 року, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №75427268. У зв`язку з наведеними обставинами єдиним належним способом захисту права позивача [PERSON] на спадщину після померлої заповідачки є надання йому додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2025 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін. Зобов`язано приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенко Аллу Сигизмундівну надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи №102/2023, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . 07 травня 2025 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від адвоката Шматко Наталії Геннадіївни - представника відповідача Красовської Інни Михайлівни, яка діє в інтересах [PERSON] , як законний представник, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. В обгрунтування відзиву зазначає, що [INFO] померла бабуся її сина [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, що складалась з 1/2 частини квартири [ADDRESS] , єдиним спадкоємцем першої черги якої був її рідний син [PERSON] , який прийняв спадщину фактично, оскільки на день смерті проживав разом із спадкодавцем. [INFO] [PERSON] , батько [PERSON] , помер. За три місяці до смерті, [PERSON] звертався до неї за допомогою в отриманні дублікатів документів про його народження та права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки, зі слів [PERSON] , покійна мати ще за життя віддала всі документи своєму рідному брату, [PERSON] , в тому числі заповіт на належну їй частину квартири. Отже, з моменту написання заповіту [PERSON] на користь позивача, останній знав про його наявність та зберігав його у себе. У [PERSON] були досить погані стосунки із своїм сином, оскільки [PERSON] зловживав спиртними напоями, його поведінка була нестабільною, покійна переживала за своє майно, бо вважала, що її син може скористатись її безпорадним станом та розпорядитись нерухомістю на власний розсуд. Брат покійної, позивач по справі, підтримував свою сестру, постійно наголошував на тому, що оскільки він після сина є її єдиним родичем, вона має оформити всі права на нерухомість, що належала [PERSON] саме на нього, тим самим він гарантував їй збереження майна та догляд за нею до її смерті. За життя [PERSON] мала на праві приватної власності разом із своїм сином два об?єкти нерухомості: квартиру [ADDRESS] про [ADDRESS] та спірну квартиру [ADDRESS] . 31.08.2020 [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй частину в квартирі квартири [ADDRESS] , а 10.09.2021 подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . [PERSON] віддала [PERSON] свою банківську карту, на яку отримувала свою пенсію, коштами на свій розсуд розпоряджався [PERSON] , визначав які продукти харчування та інше купувати [PERSON] . Усі дії [PERSON] були спрямовані на збереження свого майна, та вказують на те, що [PERSON] довіряла своєму братові та про наявність заповіту [PERSON] знав з моменту його складання. Також, зі слів її покійного бувшого чоловіка їй відомо, що після смерті матері він разом із своєю співмешканкою [PERSON] , здійснювали генеральне прибирання спірної квартири, та ніяких правовстановлюючих документів та заповіту на ім?я [PERSON] в квартирі не було Після генерального прибирання, [PERSON] та [PERSON] дозволили проживати в квартирі своїм знайомим, які сплачували комунальні платежі та орендну плату за користування квартирою. Квартиранти в спірній квартирі проживали до квітня 2024 року, тому і відомості про те, що [PERSON] знаходився в квартирі [ADDRESS] 20.01.2024 та здійснював там прибирання неправдиві. [PERSON] неодноразово особисто їй ще в період 6- місячного терміну після смерті [PERSON] повідомляв про наявність заповіту на його користь, торгувався та пропонував сплатити йому вартість 1/2 частини квартири. На таку пропозицію вона погодитись не могла, оскільки розуміла, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син. Позивач по справі не звернувся з заявою у встановлений законом термін, бо розумів, що син покійної, який проживав в даній квартирі та був її співвласником, може оспорювати наявність такого розпорядження своєї матері, тому і свідомо пропустив строк на прийняття спадщини після смерті своєї сестри. Отже, [PERSON] , свідомо, не маючи ніяких перешкод та обставин, які б унеможливлювати вчасно подати заяву про відкриття спадщини пропустив строк на прийняття спадщини. [PERSON] зазначає, що саме 20.01.2024 в процесі прибирання в квартирі [PERSON] він випадково знайшов заповіт на своє ім?я, тоді як до позову додає Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру за №75427262, яка сформована приватним нотаріусом Гораєм О.С. 15.01.2024 про наявність спадкової справи після смерті [PERSON] 12 травня 2025 року до суду від відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , як законний представник, надійшов відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] . В обгрунтування відзиву вказує, що аргумент позивача щодо необізнаності про існування заповіту не може бути поважною причиною для продовження позивачу строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки йому було достеменно відомо про наявність заповіту на його ім`я та те, що він є спадкоємцем за законом другої черги спадкування за законом, відповідно мав право заявити своє право на спадкування за законом. Щодо посилання [PERSON] на необізнаність про наявність заповіту на його ім`я варто зауважити, що заповіт після його складання [PERSON] знаходився на зберіганні у позивача. Окрім того, правовстановлюючі документи на спадкове майно, паспорт [PERSON] також зберігалися у позивача. Паспорт [PERSON] був переданий [PERSON] цивільній дружині [PERSON] - [PERSON] , за її проханням, за декілька днів до її смерті, оскільки [PERSON] перебувала у тяжкому стані. На похованні [PERSON] . [PERSON] був присутній, відповідно був обізнаний про смерть спадкодавця та відкриття спадщини. Відразу після смерті [PERSON] , її син, [PERSON] , який прийняв спадщину, передав спадкове майно, а саме квартиру, в користування гр. [PERSON] на підставі договору оренди в строк до 05.06.2024, що підтверджується відповідним договором. Протягом всього часу в квартирі проживали орендарі, відповідно доступу до квартири у [PERSON] не було, прибирання в квартирі не здійснювалося. Тому, [PERSON] пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з власної необачності та недбалості. Навіть незнання про наявність заповіту не перешкоджало [PERSON] реалізувати право на прийняття спадщини за законом. У випадку, якщо б позивач не був спадкоємцем за законом другої черги спадкування, він дійсно не мав би підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки б не дізнався про існування заповіту і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. 16.05.2025 на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від представника позивача [PERSON] адвоката Гуртовенка Романа Михайловича надійшла відповідь на відзиви, в яких вказує, що суть заперечень відповідачів зводяться до бездоказового припущення, що [PERSON] , нібито, на їх думку, знав про існування заповіту від 31 серпня 2020 року і що такий був переданий позивачу ще за життя [PERSON] , яка померла [INFO] . Зауважує, що [PERSON] через 10 днів після смерті [PERSON] потрапив до квартири та виявив там зазначений вище заповіт. Слід взяти до уваги, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] №02-14, не містить жодних доказів того, що нотаріус здійснював виклик [PERSON] , доводив до його відома інформацію про наявний заповіт на його ім`я після смерті [PERSON] , чи здійснював будь-які дії щодо сповіщення позивача про це у будь-який інший спосіб. У даній справі відповідачами не заперечується той факт, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. не було повідомлено позивача про наявний заповіт на його ім`я після смерті [PERSON] . Даної обставини достатньо, аби стверджувати про те, що до 20.01.2024 за тих обставин, які пояснює позивач, а саме про те, що в дану дату ним було знайдено заповіт, коли він потрапив до квартири заповідачки, позивач не знав та не міг знати про існування даного заповіту. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 23.06.2025, зазначеною у протоколі судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Гуртовенко Р.М. в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити. Пояснив, що в квартирі [ADDRESS] , разом з сестрою [PERSON] проживав син покійної [PERSON] , позивач мав ключі від квартири, які дав йому [PERSON] . З сестрою були у нормальних стосунках, її пенсійна картка була у нього, він сплачував за комунальні послуги, знімав готівку та віддавав сестрі, оскільки син [PERSON] крав у неї кошти і пропивав їх. Поховання сестри [PERSON] здійснював за його гроші [PERSON] , перед смертю сестра самостійно пересуватися вже не могла. Паспорт [PERSON] був у нього на зберіганні, віддав його після її смерті співмешканці [PERSON] . Всі правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] зберігалися в цій квартирі. Після смерті сестри не навідувався в квартиру, а прийшов туди після смерті [PERSON] [INFO] , бо хотів дізнатися, в якому стані квартира, взяти фото для пам`ятника, подивитися, хто там живе, прибирав там, та у ванній кімнаті знайшов заповіт. З приводу того, що квартира здавалася в оренду, спочатку пояснив, що йому нічого невідомо, а потім на запитання учасників вказав, що знав, що квартира (вже станом на 20.01.2024) здавалась в оренду. До квартири [INFO] заходив з сусідкою [PERSON] , яка була присутня під час прибирання, квартиру відкрив власними ключами. До нотаріуса Горая О.С. звернувся одразу, як знайшов заповіт. Також пояснив, що у вересні 2024 року відбулась зустріч з [PERSON] , її співмешканцем, та за участю його дружини [PERSON] , під час якої відповідачка пропонувала поділити квартиру порівну, документи на цю квартиру були у відповідачки. Після смерті [PERSON] не відвідував квартиру і не цікавився її станом. Правовстановлюючих документів на квартиру у нього не було. Представник [PERSON] адвокат Демчик Наталія Олександрівна в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити. Пояснила, що позивач вводить суд в оману та зазначає недостовірну інформацію про необізнаність із наявністю заповіту. Позивач сам зазначив, що паспорт та банківська картка [PERSON] знаходилися у нього. Після смерті [PERSON] спірна квартира була здана в оренду квартирантам, що підтверджується долученим до відзиву договором з датою закінчення його дії до червня 2024 року. [PERSON] знав, що існує заповіт. Ним не надано жодних належних, допустимих доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та пояснила, що перебувала у шлюбі з [PERSON] 7 років з 2013 по 2019 роки. [PERSON] за життя не повідомляла їй про бажання залишити комусь в спадок квартиру [ADDRESS] . У вересні 2024 року під час зустрічі з [PERSON] вирішували питання щодо поділу квартири, до відмови від спадщини його ніхто не схиляв. До зустрічі він телефонував, повідомляв, що всі документи на квартиру у нього. Після смерті матері [PERSON] здавав квартиру в оренду молодій парі [PERSON] та [PERSON] , а тому [PERSON] не міг туди потрапити, бо там з грудня 2023 року жили квартиранти. Після смерті [PERSON] вона вирішувала питання з квартирантами щодо зміни замків від вхідних дверей, оскільки вони повідомляли, що до квартири часто навідується [PERSON] з дружиною. Зокрема, приблизно в січні-лютому 2024 їй телефонував [PERSON] і говорив, що до квартири [ADDRESS] приходив позивач, говорив їм, що вони проживають там незаконно, мають сплачувати йому кошти, бо квартира його і він має заповіт. Замок від вхідних дверей було змінено у лютому 2024 року. Після смерті [PERSON] комунальні послуги за кватиру оплачувала вона, правовстановлюючі документи на квартиру відновила сама. Відповідачка [PERSON] , яка допитана, як свідок, в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Показала, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 2010 по 2014 роки. [PERSON] хворіла, а з 2019 року, зі слів її родичів [PERSON] (двоюрідний дядько) та [PERSON] (його дружини), з квартири не виходила взагалі, всі документи на квартиру були передані [PERSON] . Після смерті [PERSON] мала розмову з [PERSON] , який повідомив їй, що не може оформити спадщину, бо правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , у нього не було, навіть не було свідоцтва про його народження. В квартирі під час прибирання таких документів [PERSON] не знайшов. Вона оплачувала [PERSON] дублікат свідоцтва, аби він міг вступити у спадщину. Під час відвідування приватного нотаріуса [PERSON] разом з [PERSON] в грудні 2023 року, остання повідомила, що на квартиру наявний заповіт на користь [PERSON] , та [PERSON] одразу подзвонив позивачу і запитав його з приводу такого заповіту, а [PERSON] повідомив, що не буде претендувати на спадщину. При цій розмові була присутня і чула її. На момент смерті [PERSON] в квартирі проживали квартиранти. 11.01.2024 [PERSON] повідомив, що поверне всі документи на квартиру, щоб оформити спадщину. Представник [PERSON] адвокат Шматко Наталія Геннадіївна в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що позивач стверджує, що про існування заповіту йому стало відомо 20.01.2024, однак до позовної заяви він долучив витяг зі Спадкового реєстру, в якому вказано про заповіт, датований 15.01.2024. Отже, про існування заповіту, складеного на його ім`я, позивач дізнався раніше. Щодо позиції, що [PERSON] прибирав у спірній квартирі, то він цього не міг зробити, так як там проживали квартиранти. Усі правовстановлюючі документи на квартиру знаходились саме у [PERSON] і він їх мав передати відповідачці [PERSON] . Представник відповідача Житомирської міської ради Сищук Н.М. 05.06.2025 подала до суду заяву, відповідно до змісту якої просить розгляд справи провести у відсутність представника міської ради. Вказує, що міська рада є неналежним відповідачем у справі. Заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Житомирського апеляційного суду від 17.03.2025 у справі № 296/1435/24, яка набрала законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до Житомирської міської територіальної громади в особі Житомирської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено, оскільки справу судом першої інстанції розглянуто з неналежним суб`єктним складом, а саме малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яких не було залучено до участі у справі як відповідачів. Вказаною постановою встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 09.03.1999 [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.12.1977. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №2124. У відповідності до заповіту від 31.08.2020, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належну їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] . Згідно відповіді приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича від 26.01.2024 №19/01-16 [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та відкритті спадкової справи, оскільки останній пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Окрім того, [PERSON] було повідомлено, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] заведена іншим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. за номером 102/2023 27 грудня 2023 року. Відповідно до відповіді Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 26.01.2024 за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано місце проживання: з 14.12.1978 по 26.06.2023 [PERSON] , [INFO] , знята з зареєстрованого місяця проживання в зв`язку із смертю; з 05.10.2021 по [INFO] [PERSON] , [INFO] , знятий з зареєстрованого місяця проживання в зв`язку із смертю. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №75427268 від 15.01.2024 вбачається, що спадкова справа №102/2023 після смерті [PERSON] заведена 27.12.2023 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.01.2024. Згідно довідки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. №45/02/14 від 01.10.2024 у відповідності до відомостей, якими володіє нотаріус, спадкоємцями за законом після смерті померлого [INFO] [PERSON] є його діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є синами [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 02.12.2015 та серії [NUMBER] від 04.09.2012. Із спадкової справи №102/2023, заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що вона відкрита 27 грудня 2023 року за заявою її сина [PERSON] про прийняття спадщини. Згідно довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 27.12.2023 року за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано місце проживання: з 05.10.2021 [PERSON] , з 14.12.1978 [PERSON] , яка знята 26.06.2023 з реєстрації місця проживання у зв`язку із смертю. 28.05.2024 до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Із спадкової справи №4/2024, зведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що вона відкрита 24 січня 2024 року за заявами [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , та [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , про прийняття спадщини. Разом зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті та відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] проживав її син [PERSON] , що підтверджується відповідями Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 27.12.2023 та 26.01.2024. 27 грудня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. із заявою про прийняття спадщини. Отже, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав у зв`язку із смертю [INFO] . Згідно копії договору вбачається, що [PERSON] і [PERSON] уклали дану угоду про те, що [PERSON] надає у використання квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] [PERSON] на строк до 05.06.2024 з можливістю продовження цього договору, з оплатою оренди 8 000 грн щомісячно. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно положень ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18), від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20 (провадження №61-16153св20). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 11.11.2020 у справі №750/262/20 зазначив, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, та від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18). Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20). У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) Велика Палата Верховного Суду зазначила нижченаведене: «57. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. 58. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців -в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. 73. Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. 76. У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно. 77. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.» Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач [PERSON] , обгрунтовуючи пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини, вказує що такий пропущено з поважних причин, адже він не знав про наявність складеного на його заповіту, а дізнався про це під час прибирання у квартирі лише 20.01.2024. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , є дружиною позивача, показала, що її чоловік не знав про наявність складеного на його ім`я заповіту, та дізнався про це лише 20.01.2024, коли прийшов до квартири. Пішов туди, бо було якраз 9 днів після смерті [PERSON] , йому було потрібно фото на пам`ятник. До квартири заходив з сусідами. На запитання учасників та суду показала, що про наявність у чоловіка ключів від квартири, проживання у спірній квартирі орендарів, сплату чоловіком комунальних послуг за квартиру, їй нічого невідомо, чи був у нього паспорт та пенсійна картка [PERSON] , де знайшли заповіт, їй теж невідомо. Правовстановлюючих документів на квартиру у [PERSON] не було, після смерті [PERSON] , позивач та вона не навідувались до квартири. З [PERSON] спілкувалися (вона з чоловіком) не часто, чи хворіла вона, їй невідомо. Влітку 2024 року відбулась зустріч з [PERSON] і чоловіком, вона була також присутня, [PERSON] хотіла, щоб чоловік відмовився від спадщини, також повідомила, що зробила дублікати правовстановлюючих документів на квартиру. Після смерті [PERSON] на 2-ий день вона та [PERSON] хотіли заїхати в квартиру, дізнатися, чому помер [PERSON] , думали, що квартиранти щось знають. Двері відчинив квартирант, повідомив, і вони пішли, своїх ключів від квартири не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , сусідка, пояснила, що після смерті [PERSON] , сина покійної [PERSON] , який помер зимою, точно дати не пам`ятає, через 10 днів після смерті, до неї в січні 2024 року прийшов [PERSON] , попросив сходити з ним до квартири [ADDRESS] . До квартири з ним не заходила, чекала біля дверей. Квартиру [PERSON] відкрив своїм ключем, квартиранти вже звідти виїхали, там нікого не було. Через хвилин 10 він вийшов з якоюсь бумагою в руках, сказав, що це заповіт. [PERSON] повідомив її, що в квартирі хотів знайти щось і він знайшов, що хотів. Після смерті [PERSON] в квартирі проживав [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] до квартири не заходів, в січні був єдиний такий випадок. Скільки проживали в квартирі квартиранти їй невідомо. Також на запитання суду свідок пояснила, що [PERSON] не казав їй, чому прийшов, вона сама зробила суб`єктивний висновок, навіщо він прийшов. Замки від вхідних дверей в квартирі змінили вже після візиту [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , показав, що проживає в цивільному шлюбі з [PERSON] . У вересні 2024 року з позивачем та його дружиною, Вітою, за його участю, відбулась зустріч, на якій обговорювалось питання поділу квартири. [PERSON] сказав, що всі документи на квартиру у нього, про заповіт нічого не казав. Також йому відомо, що в квартирі станом на січень та приблизно до червня 2024 року проживали квартиранти, особисто він спілкувався з квартирантом [PERSON] . Зі слів [PERSON] , [PERSON] після смерті [PERSON] неодноразово приходив до них, говорив, що він господар квартири і показував заповіт. Тому [PERSON] попросив заради безпеки змінити замок на вхідних дверях у квартирі, замок змінив у лютому 2024 року. У січні 2024 року ніхто в квартирі не прибирав, уборка була після того, як квартиранти з`їхали у травні 2024 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , показала, що проживала з [PERSON] , [PERSON] , з яким перебувала у цивільному шлюбі, в квартирі [ADDRESS] приблизно з 2021 року, до смерті [PERSON] . [PERSON] пересувалася самостійно, але мало що розуміла, реченнями не говорила, була як дитина, себе обслуговувати не могла, вона та [PERSON] за нею доглядали, купали. Після смерті [PERSON] , [INFO] , переїхали жити до неї на [PERSON] , квартиру [PERSON] здав орендарям [PERSON] і його дружині на півроку. [PERSON] їй дзвонив та казав, що приходив [PERSON] , показував їм заповіт. Перед тим, як здати квартиру, [PERSON] все непотрібне виніс до підвалу, і речі [PERSON] . У Петра були ключі тільки від нижнього замка у вхідних дверях. [PERSON] після смерті своєї матері шукав в квартирі документи на квартиру, нічого не знайшов, ніякого заповіту там теж не було. Як виявилось, правовстановлюючі документи на квартиру були у [PERSON] . Замок від вхідних дверей було змінено ще до смерті [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , через місяць, заходила в квартиру лише один раз, щоб забрати свої речі, квартиранти в квартирі тоді ще жили, вони її і впустили. Паспорт та пенсійна картка померлої були у [PERSON] , вона просила його дати паспорт, щоб укласти декларацію з лікарем для [PERSON] , і вдруге просила дати паспорт перед її смертю, бо було вже зрозуміло, що вона помирає. [PERSON] не міг потрапити до квартири після смерті [PERSON] . Отже, як встановлено із пояснень сторін, показань свідків, [PERSON] був у довірливих стосунках з покійною сестрою [PERSON] , зберігав в себе її паспорт, пенсійну картку, знімав з неї гроші та оплачував певний час комунальні послуги в квартирі, де проживала [PERSON] . [PERSON] пояснював, що син сестри [PERSON] зловживав алкогольними напоями, чого не заперечували і відповідачі, був неблагонадійним, тому вказані документи сестри були у його розпорядженні. Отже, позивач, з високою долею ймовірності, міг мати законні сподівання на отримання спадкового майна після смерті сестри [PERSON] . Та обставина, на яку посилається позивач, а саме, що він дізнався про заповіт під час відвідування квартири 20.01.2024, знайшовши його у ванній кімнаті, а до цього часу не знав про існування заповіту, не відповідає дійсності, спростовується дослідженими судом матеріалами справи, поясненнями учасників справи та показаннями свідків. Судом з`ясовано, що в січні 2024 року в квартирі [ADDRESS] , проживали квартиранти, про що позивач був обізнаний. Будучи обізнаним з таким фактом, [PERSON] , як слідує з його пояснень, 20.01.2024 відчинив своїми ключами вхідні двері, шукав фото на пам`ятник, прибирав (в квартирі, де проживали сторонні особи зі своїми речами), а до цього часу, тобто до 20.01.2024, не цікавився, в якому стані перебуває квартира, відповідно, не міг знати, що там можуть бути якісь фото, чи взагалі якісь документи. При цьому, до таких дій, як сторонній спостерігач, була залучена свідок [PERSON] . Зокрема, свідок [PERSON] , сусідка покійної [PERSON] , вказала, що не заходила разом з позивачем до квартири, а перебувала біля дверей квартири, в той час як позивач вказав, що остання перебувала разом з ним в квартирі. З якою метою вона перебувала біля квартири, чому добре пам`ятає обставини події саме січня 2024 року, а дату смерті [PERSON] та інші події не так чітко, пояснити не змогла. Спочатку вказувала, що не знала, для чого прийшов [PERSON] , а потім, на запитання суду, зазначила, що позивач знайшов те, що шукав. Також вказала, що на момент, коли приходив [PERSON] до квартири, орендарів там вже не було, що не узгоджується із показаннями інших свідків. [PERSON] не була безпосередньо свідком того, що її чоловік знайшов заповіт саме 20.01.2024, проте стверджувала, що про наявність заповіту чоловіку стало відомо лише 20.01.2024 під час відвідування ним квартири з метою знайти фото на пам`ятник. Також слід вказати, що пояснення [PERSON] з приводу того, що він звернувся до нотаріуса Горая О.С. 24.01.2024 одразу після того, як йому стало відомо про заповіт 20.01.2024 не узгоджуються з наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру№ 75427268, яка була сформована та надана нотаріусом 15.01.2024, оскільки така довідка не могла бути сформована нотаріусом за його власної ініціативи без звернення позивача, тобто раніше, ніж подана ним заява. Отже, судом не встановлено у цій справі об`єктивних та істотних перешкод для прийняття [PERSON] спадщини в установлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , як і не встановлено поважності причин незвернення до нотаріуса із відповідною заявою у вказаний законом строк. Окрім того, матеріали справи не містять обґрунтованої постанови нотаріуса [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , що спонукало б позивача звернутися до суду із цим позовом. Враховуючи наведене у сукупності, у задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed