Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернулось до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 січня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» укладено кредитний договір №8/2007/978-К/738-Н на підставі якого ПАТ КБ «НАДРА» надав Відповідачу 1 кредитні кошти у сумі 69000,00 Євро. 31 січня 2007 року, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» укладено договір поруки №1, відповідно до якого Відповідач 2 у разі невиконання Відповідачем 1 умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами (п. 1 вказаного договору Поруки) Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2010 року по справі №2-1039/2010 позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра» задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007978-К/738-Н від 31 січня 2007 року в розмірі 76791,68 ЄВРО, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 906598,05 гривень. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.09.2022 у справі №2-1039/2010 замінено сторону стягувача у виконавчих листах №2-1039/2010, виданих на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2010 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». До теперішнього часу Відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з цим, на суму заборгованості за рішенням суду позивачем здійснено нарахування 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, за період з 22.02.2019 по 23.02.2022 на суму 6923,87 Євро. Вказану суму заборгованості та судові витрати позивач просить стягнути з відповідачів у судовому порядку. З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1-8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялися належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подали до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подали до суду відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань. Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2010, ухваленого по цивільній справі №2-1039/2010 за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, позов Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 76,791,68 ЄВРО, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 906598,05 гривень. Звернуто стягнення на майно згідно Договору іпотеки №738/1 від 31.01.2007 року, а саме : житловий будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» суму судового збору у розмірі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. На підставі ухвали Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.09.2022 замінено сторону стягувача у виконавчих листах №2-1039/2010, виданих на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2010 року про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». На час звернення до суду з вказаним позовом рішення суду від 23.11.2010 боржниками не виконано. Згідно з розрахунком позивача 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, за період з 22.02.2019 по 23.02.2022 складають 6923,87 Євро. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Крімцього, суд зазначає, що відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тлумачення статей 1046 та 1049 Цивільного кодексу України дає змогу зробити висновок, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та в тій валюті, яка визначена договором позики, а не виключно в національній валюті України. Тобто фактично суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст.ст. 76, 78, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як свідчать матеріали справи, станом на день ухвалення рішення у справі відповідачі відзив на позов або письмових заперечень на позов не надали. Зважаючи на викладене, оскільки відповідачами не було належним чином виконано рішення суду про стягнення грошових коштів та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості, суд вважає вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 4030,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved