Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Представник ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«НОВИЙ КОЛЕКТОР»(надалі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого просить суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«НОВИЙ КОЛЕКТОР»(ЄДРПОУ 431702980) заборгованість за Кредитним договором №17.09.2019-100000049 від 17.09.2019 у розмірі 13\~500 грн. та судові витрати у справі. В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 17.09.2019 укладено Кредитний договір №17.09.2019-100000049, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000 грн. на строк 14 календарних днів, розмір процентів за користування кредитом становить 2240 грн. до 30.09.2019 включно. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 18.06.2025 утворилась заборгованість у розмірі 13\~500 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8000 грн. та за відсотками 2240 грн., а також штраф у розмірі 3260 грн. 29.02.2024\~року між\~ТОВ «Споживчий\~центр» та\~ТОВ «НОВИЙ\~КОЛЕКТОР»укладено Договір факторингу №290224-11, яким позивачем було прийнято право грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором №17.09.2019-100000049 від 17.09.2019. В зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились. Позивач у позові просить суд розглядати справу без її участі. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 02.09.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.27). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 25.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.3-31). Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідачі також викликався в суд через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади України» (а.с.35). Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідач був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, але у судове засідання так і не з`явився, тому, на підставі ст.280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 17.09.2019 укладено Кредитний договір №17.09.2019-100000049, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000 грн. на строк 14 календарних днів, розмір процентів за користування кредитом становить 2240 грн. до 30.09.2019 включно. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 18.06.2025 утворилась заборгованість у розмірі 13\~500 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8000 грн. та за відсотками 2240 грн., а також штраф у розмірі 3260 грн. 29.02.2024\~року між\~ТОВ «Споживчий\~центр» та\~ТОВ «НОВИЙ\~КОЛЕКТОР»укладено Договір факторингу №290224-11, яким позивачем прийнято право грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором №17.09.2019-100000049 від 17.09.2019. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із положень ч.1 ст.634\~ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч.1 ст.205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3\~вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Статтею 629\~ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно дост.610 ЦК України порушенням зобов`язанняє його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України. боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. До відношень встановлених по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1078\~ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст.1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 17.09.2019 укладено Кредитний договором №17.09.2019-100000049, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000 грн. на строк 14 календарних днів, розмір процентів за користування кредитом становить 2240 грн. до 30.09.2019 включно. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 18.06.2025 утворилась заборгованість у розмірі 13\~500 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8000 грн. та за відсотками 2240 грн., а також штраф у розмірі 3260 грн. 29.02.2024\~року між\~ТОВ «Споживчий\~центр» та\~ТОВ «НОВИЙ\~КОЛЕКТОР»укладено Договір факторингу №290224-11, яким позивачем прийнято право грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором №17.09.2019-100000049 від 17.09.2019. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. З договору №17.09.2019-100000049 від 17.09.2019, укладеного між первісним кредитором та відповідачем вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638\~ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, відправленим на його адресу, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Оскільки, в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги за кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову. Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141\~ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідної платіжної інструкції від 02.09.2025 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 2422,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved