Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»), через систему «Електронний суд» звернулось до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №153610681 від 11.03.2024 у розмірі 91665 грн., з яких: з яких: 19400 грн. заборгованість по тілу кредиту; 72265 грн.\~заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11.03.2024 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №153610681 на суму 19400 грн.. Позивач зазначає, що кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора FMRB-4434. Згідно умов Кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу шляхом ініціювання через банк провайдер грошові кошти у розмірі 19400 грн. 02.05.2021 на банківську карту № [NUMBER] хх-хххх-9475 відповідачу, яку вона вказала у заявці при укладенні Кредитного договору. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується Платіжним дорученням. 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу№ 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди, в тому числі, щодо продовження терміну дії Договору факторингу. 19.12.2024 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №19/1224-01. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Позивач стверджує, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ним не здійснювалося жодних нарахувань за Кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви за Кредитним договором становить 91665 грн., яка складається з: 19400 грн.\~заборгованість по тілу кредиту; 72265 грн.\~заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором №153610681 від 11.03.2024 у розмірі 91665 грн., з яких: з яких: 19400 грн. заборгованість по тілу кредиту; 72265 грн.\~заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30.07.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також витребувано у АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацію. 30.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Луганської А.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обгрунтовує тим, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» відповідачка не визнає, вважає їх безпідставними та незаконними, виходячи з наступного. Представник відповідачки зазначає, що наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З метою підписання договору, а також підтвердження ознайомлення з правилами та іншими документами, нібито - відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор FMRB-4434, згідно наданих письмових доказів позивачем до позовної заяви, а саме довідки щодо дій позичальника в Інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до позовної заяви та наданих доказів до неї, не надано достатніх і належних доказів отримання коштів, а лише наявне платіжне доручення, за яким не має підтвердження перерахування кредитних коштів. Також, відповідно до наданих доказів до позовної заяви, нібито одноразовий ідентифікатор FMRB-4434 було надіслано [PERSON] 11.03.2024 о 10:43:51, о 10:44:50 11.03.2024 відповідачем було введено ідентифікатор, а вже 11.03.2024 о 10:45:01 вже було проведено перерахування коштів, але належного підтвердження перерахування не має. Тобто, яким чином відповідач могла отримати ідентифікатор, пройти за ним підтвердження, здійснити ознайомлення з кредитним договором та його підписати, всі вищезазначені дії повинні були пройти перевірку, і вже потім здійснитися транзакція коштів. Всі вищезазначені дії не могли бути проведені в один і той самий час, що викликає сумнів у дотриманні позикодавцем всіх істотних умов Кредитного договору, та достовірність, належність і допустимість його як доказу, та наданих до позовної заяви доказів. Також, зазначила, що для визначення повної заборгованості за Кредитним договором, як доказ проведених нарахувань надано позивачем лише розрахунок заборгованості, відповідно до якого зазначено, що проведено нараховування відсотків, але не у відсотках, а прописана лише грошова сума, та не зазначено , який саме розмір цих відсотків та відповідно до якого пункту договору їх проведено та не зазначено всіх необхідних первинних даних. Представник відповідачки вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є недопустимим доказом, оскільки не належить до первинних бухгалтерських документів у розумінні вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та оформлений не відповідно до чинного законодавства. Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Також, відповідно до п.11.1. Договору: Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. Відповідно до п.7.3. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту-10.04.2029. Відповідно до п.7.1. Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування -10.04.2024, а саме протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п.11.1 Договору; 7.2.2. дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п.9.1.1.7. Договору. Представник відповідачки наголошує, що є незрозумілим чому позивач звернувся з позовом до суду, оскільки кінцевою датою дії договору є 10.04.2029, відповідно до положень договору, він мав бути попередньо розірваний, для подальшого звернення до суду, що зроблено позивачем не було. Також, вважають безпідставними нарахування завищених відсотків за Кредитним договором, що є несправедливим у розумінні положень статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та суперечить обмеженням, встановленим статтею 21 ЗУ «Про споживче кредитування», порушує принципи розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України (далі - НБУ) та становить більше ніж 15% простроченого платежу. Відповідно до п.8.3. на момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 2,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 912,50 відсотків річних. Отже, виходячи з умов Кредитного договору стандартна відсотка ставка становить 2,5 відсотки за кожен прострочений день. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Зазначає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial