Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

09 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № ТDB.2021.0308.28989 від 07 жовтня 2021 року в сумі 28266 грн. 78 коп. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 07 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] було укладено заяву-договір № ТDB.2021.0308.28989 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит з лімітом кредитної лінії у межах максимального розміру, що встановлений у пункті 4 розділу «Запевнення та умови» договору. Акціонерне товариство «Мегабанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в порядку, передбаченому умовами договору, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. На даний час право вимоги до відповідача за договором № ТDB.2021.0308.28989 від 07 жовтня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав\~відзив на\~позов,\~у якому\~просить задовольнити\~позовні вимоги\~частково в\~розмірі 12687\~грн.\~36\~коп.\~Позовні вимоги\~в указаному\~розмірі відповідач\~визнає.\~Зокрема,\~у відзиві\~відповідач зазначив,\~що пунктом\~4\~заяви-договору\~визначено,\~що строк\~кредиту -\~12\~місяців,\~базова процентна\~ставка -\~56%\~річних,\~проте в\~пільговий період\~62\~дні -\~процентна ставка\~встановлюється в\~розмірі 0,0001%\~річних.\~Позивач у\~своїй позовній\~заяві не\~зазначає дат,\~коли саме\~відповідач скористався\~кредитними коштами,\~в якій\~сумі,\~в яку\~дату мав\~повернути отриману\~суму кредиту,\~але не\~повернув,\~пославшись на\~виписки по\~рахунку відповідача.\~Також,\~позивач не\~надає розрахунку\~процентів по\~кредиту,\~не вказує\~за який\~період нараховані\~проценти,\~на яку\~суму заборгованості\~та який\~розмір процентів\~річних застосований\~при їх\~розрахунку.\~Із виписки\~по поточному\~рахунку відповідача\~№ [NUMBER] \~за період\~з 07.10.2021\~до 02.12.2022\~слідує,\~що протягом\~періоду з\~25.10.2021\~до 15.04.2022\~відбувалося як\~надходження коштів\~на рахунок\~відповідача (переказ\~коштів на\~картковий рахунок,\~проценти за\~залишки коштів\~по поточному\~рахунку,\~бонуси),\~так і\~використання коштів,\~як самим\~відповідачем (розрахунки\~за товар\~у магазинах,\~переказ коштів\~на інші\~рахунки),\~так і\~шляхом списання\~банком комісійних,\~процентів.\~Відповідач стверджує,\~що вже\~з червня\~2022\~року обслуговування\~картки припинилося.\~Жодних повідомлень\~щодо порядку\~подальшого погашення\~кредиту за\~вказаним договором\~відповідач не\~отримував ні\~від первісного\~кредитора,\~ні від\~нових кредиторів.\~Про неодноразові\~заміни кредитора\~відповідач дізнався\~лише із\~позову.\~За договором\~№ TDB.2021.0308.28989\~кредитний ліміт\~відкривався на\~рік,\~тобто до\~07.10.2022.\~Визначення банком\~заборгованості як\~простроченої свідчить\~про дострокове\~припинення кредитного\~договору,\~дострокове витребування\~банком суми\~кредиту.\~Проте,\~письмових вимог,\~повідомлень від\~банку відповідач\~не отримував.Станом на 15.04.2022 по рахунку відповідача здійснено видаткових операцій на суму 21317 грн. 41 коп., а прибуткових операцій на суму 11492 грн. 66 коп., тобто станом на 15.04.2022 за рахунок кредитних коштів відповідачем здійснено видаткових операцій на суму 9824 грн. 75 коп. Отже, у зв?язку із невеликим відхиленням, можна погодитись, що сума тіла кредиту по договору станом на липень 2022 року становила 9998 грн. 25 коп. З виписки по внутрішньобанківському рахунку щодо обліку процентів за користування кредитом слідує, що станом на 29.07.2022 на рахунок прострочених процентів за користування кредитом банком віднесено 1388 грн. 14 коп., 31.08.2022 444 грн. 87 коп., 30.09.2022 406 грн. 21 коп., 07.10.2022 428 грн. 58 коп. Також, 07.10.2022 нараховано поточні відсотки 21 грн. 31 коп. Отже, за даними внутрішньобанківського обліку, наданими позивачем, всього станом на 07.10.2022 було нараховано, але не сплачено процентів за користування кредитом у сумі 2689 грн. 11 коп. Вся інша сума заявлених до стягнення процентів - це проценти, нараховані після 07.10.2022, а саме в період з 08.10.2022 до 02.09.2024. Враховуючи умови пункту 4 заяви-договору щодо строку кредиту, банк мав право нараховувати проценти за користування кредитом до 07.10.2022 у період договірного строку користування кредитом. Позивач відповідь на відзив не подав. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, вказавши, що позовні вимоги відповідач визнає в сумі 12687 грн. 36 коп. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 07 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] було укладено договір № ТDB.2021.0308.28989 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, за умовами якого банк відкрив відповідачу рахунок та надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії з максимальним розміром кредитного ліміту в сумі 200000 грн. строком на 12 місяців, процентна ставка базова 56% річних, у пільговий період, який становить 62 дні 0,0001% річних (а.с. 57-58). Договір набирає чинності з моменту підписання заяви-договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання цей договір вважається продовженим на той же строк на тих же умовах. Кількість пролонгацій договору є необмеженою (пункт 8 договору). Копією довідки про відкриття рахунків підтверджується, що 07 жовтня 2021 року відповідачу було відкрито рахунки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 25). 03 вересня 2024 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № GL1N426240, за умовами якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти в сумі та в порядку, визначених цим договором (а.с. 15-17). Копією платіжної інструкції кредитового переказу № 66895 від 31 липня 2024 року підтверджується перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» на рахунок Акціонерного товариства «Мегабанк» ціни продажу, як це передбачено умовами договору про відступлення права вимоги № GL1N426240 (а.с. 18). З копії витягу з Додатку № 1 до Договору № GL1N426240\~про відступлення\~прав вимоги\~від 03 вересня 2024 року слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором № ТDB.2021.0308.28989 у сумі 28266\~грн.\~78\~коп. (а.с. 60). 27\~грудня 2024\~року між\~Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (первісний кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступив новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов?язки боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру в Додатку № l до цього договору. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти в сумі та в порядку, визначених цим договором. Права вимоги, що відступаються за цим договором належать первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором боржників - АТ «МЕГАБАНК», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, переможцем яких став первісний кредитор (а.с. 13-14). Копіями платіжних інструкцій до кредитового переказу № 1074 від 27 грудня 2024 року, № 1091 від 31 січня 2025 року, № 1822 від 22 вересня 2025 року підтверджується сплата позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» ціни договору, як це передбачено умовами договору (а.с. 39). З копії витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 1/12 від 27 грудня 2024 року слідує, що позивач набув право грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором № ТDB.2021.0308.28989 у сумі 28266\~грн.\~78\~коп. (а.с. 46). За пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу\~України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Акціонерне товариство «Мегабанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак відповідач свої зобов`язання щодо їх повернення належним чином не виконував, у зв`язку з чим за розрахунком, наданим позивачем, утворилася заборгованість у сумі 28266 грн. 78 коп., до якої входить: 9998 грн. 25 коп. заборгованість за основним боргом; 18268 грн. 53 коп. заборгованість за процентами (а.с. 28). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується виписками по рахунку відповідача, відкритому в Акціонерному товаристві «Мегабанк» (а.с. 20-24, 51-56). При цьому, суд враховує, що за умовами договору сторони погодили, що строк кредитування становить 12 місяців. Позивач посилається на те, що у пункті 8 договору вказано, що договір набирає чинності з моменту підписання заяви-договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить рол його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк на тих же умовах. Кількість пролонгацій договору є необмеженою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони визначивши строк користування кредитними коштами в указаному договорі погодили строк виконання зобов`язання. Матеріали справи не містять доказів, що саме строк кредитування продовжувався. Також, матеріали справи не містять доказів, що до вказаного договору укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування відповідачем кредитними коштами. Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. З виписки по рахунку, наданої позивачем, слідує, що проценти за користування кредитом відповідачу також нараховані і в період з 08.10.2022 до 02.09.2024, тобто після закінчення строку кредитування. Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування кредитом, визначеного вказаним договором (12 місяців), доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування є безпідставним і з відповідача вони стягненню не підлягають. Відповідач надав розрахунок процентів з урахування строку кредитування, згідно з яким розмір процентів у межах строку кредитування становить 2689 грн. 11 коп. Позивач вказаний розрахунок не спростував. Суд погоджується з наданим відповідачем розрахунком, зробленим в межах строку кредитування, згідно з наданою випискою по рахунку відповідача. А тому, враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором у сумі 12687 грн. 36 коп. (9998 грн. 25 коп. сума кредиту та 2689 грн. 11 коп. проценти за користування кредитом, нараховані в межах строку кредитування), у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Журавльов Станіслав Гергійович на підставі договору № 1/07 про надання правничої допомоги від 01 липня 2025 року (а.с. 33-36). Згідно із копією акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12110413 від 14 серпня 2025 року вартість послуг, наданих Журавльовим Станіславом Гергійовичем позивачу (боржник [PERSON] ), становить 11200 грн. (а.с. 59). Відповідачу правничу допомогу надавала адвокат Марченко Ніна Іванівна на підставі договору про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2025 року. Копією квитанції до прибуткового касового ордера від 26 листопада 2025 року підтверджується сплата відповідачем адвокату Марченко Ніні Іванівні 3500 грн. згідно договору про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2025 року. Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За вказаних обставин, враховуючи, що відповідачем заявлено про не співмірність витрат позивача на правничу допомогу, суд вважає, що співмірними зі складністю справи є витрати позивача на правничу допомогу в сумі 5000 грн. Витрати відповідача на правничу допомогу в сумі 3500 грн. суд вважає співмірними зі складністю справи. Також, згідно з положеннями частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав у частині позов до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 50 відсотків пропорційно до задоволених позовних вимог необхідно покласти на відповідача. Таким чином, враховуючи, що вимоги позивача задоволено частково (44,88%), а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі\~50\~відсотків пропорційно\~до задоволених\~позовних вимог у сумі 543 грн. 59 коп. (1087 грн. 17 коп./2 = 543 грн. 59 коп.) та витрати на правничу допомогу в сумі 2244 грн., а всього 2787 грн. 59 коп. Крім того, з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1929 грн. 20 коп. (100% - 44,88%) = 55,12%; 55,12% від 3500 грн. = 1929 грн. 20 коп.). Разом з тим, частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. А тому, враховуючи положення частини десятої статті 141 ЦПК України та те, що на відповідача покладено більшу суму судових витрат, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 858 грн. 39 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: partial