Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

24 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якій позивачка просить суд в порядку поділу майна подружжя: - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку у с. Вапнярка, Одеського району Одеської області, кадастровий номер 5122783900:03:001:0563; - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку в с. Світле Одеського району Одеської області, кадастровий номер 5122780200:01:001:1736. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 02 грудня 2025 року. 11 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , у якій позивачка підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити та здійснити розгляд справи без участі. 21 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , у якій відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, розгляд справи просив здійснити за відсутності. У судове засідання, призначене на 02 грудня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи в\~разі якщо\~відповідно до\~положень цього\~Кодексу розгляд\~справи здійснюється\~судом за відсутності учасників\~справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, призначене на 02 грудня 2025 року, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, надходженням від позивачки заяви про розгляд справи за відсутності та надходженням від відповідача заяви про визнання позову ухвалою суду, занесеною до протоколу судового прийнято рішення здійснити розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 20 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 20 вересня 2025 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . В період перебування у шлюбі, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2015 року №1714, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадєєвою Н.О. набув право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0833 га, кадастровий номер - 5122783900:03:001:0563, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 661299151227, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (деталізована) від 02.12.2025 року №454676037. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відомості про реєстрацію будь-яких обтяжень вказаного об`єкта нерухомого майна відсутні. В період перебування у шлюбі, [PERSON] на підставі рішення про затвердження проектів землеустрою від 01.12.2017 року №500/VII. набув право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0696, кадастровий номер 5122780200:01:001:1736, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1475550251227, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (деталізована) від 02.12.2025 року №454676057. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відомості про реєстрацію будь-яких обтяжень вказаного об`єкта нерухомого майна відсутні. В період перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24.03.2023 №6001 набули право власності на 1/3 частку (кожен) квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (деталізована) від 02.12.2025 року №454675942. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відомості про реєстрацію будь-яких обтяжень вказаного об`єкта нерухомого майна відсутні. В період перебування у шлюбі, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2023 року, реєстровий номер 732, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шатіловою О.В. набув право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (деталізована) від 02.12.2025 року №454675976. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відомості про реєстрацію будь-яких обтяжень вказаного об`єкта нерухомого майна відсутні. Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом. Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 18.12.2023 у справі № 361/5135/19, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу, що зазначено у Постанові КЦС ВС від 17.01.2024 № 522/17831/20. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те що спірна земельна ділянка та будинок були придбані за особисті кошти відповідача. Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. З матеріалів справи вбачається, що зазначені об`єкти нерухомого майна були набуті відповідачеві під час шлюбу. Право власності набувалося учасниками справи не на підставі договорів дарування або свідоцтва про право на спадщину. У заяві від 21.11.2025 року [PERSON] не оспорює презумпцію спільності майна подружжя, а навпаки, визнає позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити. У ч.4 ст.206 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тобто, перед ухваленням судового рішення у разі визнання відповідачем позову, суд має перевірити, чи не суперечить таке визнання позову положенням закону та чи не порушує права, свободи та законні інтереси інших осіб. Як вже було встановлено, жоден із об`єктів нерухомого майна, поділити які просить позивачка не містить будь-яких обтяжень (арешт, заборона вчинення певних дій, іпотека тощо). Зі змісту інформації з Єдиного реєстру боржників від 02.12.2025 року, відомості про [PERSON] або про [PERSON] як боржника відсутні. Судом також здійснено перевірку ЄДРСР та веб-порталу «Судова влада» з метою встановлення наявності спорів, боржниками за якими є [PERSON] та/або [PERSON] , проте, будь-які відомості про наявність таких спорів не виявлені. Тому, враховуючи те, що спірні об`єкти нерухомого майна набуті в період перебування позивача та відповідача у шлюбі, беручи до уваги той факт, що відповідач визнав позов, а обставин, які б свідчили про те, що таке визнання позову суперечить вимогам закону або впливає на права, свободи та законні інтереси інших осіб - на момент ухвалення рішення не встановлені, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі зазначеного,

Outcome: approved