Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

25 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (надалі також позивач, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 148497 грн 48 коп., що складається із заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) в сумі 26999 грн 99 коп., заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, в сумі 89502 грн 49 коп., заборгованості за процентами, нарахованими позивачем за 79 календарних днів, в сумі 31995 грн 00 коп., та інфляційних витрат і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦПК України в порядку частин 10, 11 статті 265 ЦПК України. Ухвалою Новосанжарського\~районного суду\~Полтавської області\~від 01\~жовтня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 107). Своєю ухвалою від 05 листопада 2025 року суд витребував у АТ «ПУМБ» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (рнокпп: [NUMBER] ) та інформацію щодо підтвердження факту зарахування коштів 24.06.2024 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ «ПУМБ», у сумі 27000 грн, за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ 42753492) (а.с. 115-116). Витребувана судом інформація надійшла до суду 02 грудня 2025 року (а.с. 121). Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог ТОВ «ФК «Фінтраст\~Капітал» посилалось на те, що 24 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (надалі також ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] укладено кредитний договір № 4760613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі з використанням електронного підпису, який відповідач відтворив шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер його мобільного телефону. Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, що передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 27000 грн 00 коп.; строк кредиту 360 днів: із 24.06.2024 по 18.06.2025, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,5% в день, знижена процентна ставка 0,015% в день. Позивачем зазначено, що факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Пейтек», відповідно до якої вбачається, що на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 27000 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що є доказом видачі кредитних коштів. Вказано, що за користування кредитними коштами здійснювалось нарахування процентів на умовах, передбачених кредитним договором. ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» зазначено, що у період із 24.06.2024 по 31.05.2025 відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора у розмірі 12271 грн 51 коп., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами в розмірі 12271 грн 50 коп. 31 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 31/03/2025, відповідно до якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, в тому числі за кредитним договором № 4760613 від 24 червня 2024 року. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4760613 від 24 червня 2024 року у загальному розмірі 130002 грн 48 коп., із яких 26999 грн 99 коп. сума заборгованості за тілом кредиту, 89502 грн 49 коп. сума заборгованості за процентами та 13500 грн 00 коп. штрафні санкції. Вказано,\~щоТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» нараховано проценти за стандартною процентною ставкою (1,5%), за 79 календарних днів за період із 01.04.2025 по 18.06.2025 у межах строку дії договору в розмірі 31995 грн 00 коп. Також, позивач посилаючись на норми Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважав такими, що не підлягають стягненню з відповідача штрафні санкції за договором у розмірі 13500 грн 00 коп. Отже, зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 4760613 від 24 червня 2024 року у загальному розмірі становить 148497 грн 48 коп., що складається із суми заборгованості за тілом кредиту - 26999 грн 99 коп., нарахованих процентів первісним кредитором 89502 грн 49 коп., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст\~Капітал» за 79 календарних днів 31995 грн 00 коп. Також, стосовно вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду позивач зазначив, що відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу. Правила частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. На даний час, відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Відповідно до інформації, наданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 106). Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01 жовтня 2025 року разом із судовою повісткою направлялися на зареєстровану адресу відповідача, однак повернулись до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» від 10 жовтня 2025 року (а.с. 109-112). Відповідно до змісту пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, зазначена ухвала вважається такою, що вручена відповідачу. В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01 жовтня 2025 року, суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 120), у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу без його участі (а.с. 14-зі звороту). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надавав. Судова повістка\~про проведення\~судового засідання,\~призначеного на\~03\~грудня 2025\~року,\~направлялась на\~зареєстровану адресу\~відповідача,\~та отримана\~останнім 26.11.2025 (а.с. 122). Оскільки, судова повістка є такою, що врученою відповідачу та враховуючи неподання ним відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 24 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4760613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі договір), який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 22-32). Згідно з пунктом 1.2. договору передбачено, що на умовах, встановлених Договором Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 27000 грн 00 коп. Відповідно до пункту 1.3. договору, строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Згідно з підпунктами 1.4.1.-1.4.2. пункту 1.4. договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка 1,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3. цього Договору; знижена процентна ставка 0,02 % за кожен день користування кредитом та застосовується на умовах передбачених підпунктом 1.4.2. пункту 1.4. цього договору. Відповідно до підпунктів 1.6.1.-1.6.2. пункту 1.6. договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 172800 грн 00 коп.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 160771 грн 50 коп. Згідно з пунктом 2.1. договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Відповідно до пункту 3.1. договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Договір № 4760613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24 червня 2024 року містить електронний підпис від імені [PERSON] (а.с. 32). Судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит визначена в додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4760613 від 24 червня 2024 року (а.с. 33). Також, електронним підписом [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого сума кредиту 27000 грн 00 коп., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка 547,50% річних (1,50 % в день), знижена процентна ставка 5,48% річних (0,02% в день) (застосовується з дати видачі кредиту до 23.07.2024, якщо споживачем виконані умови для отримання знижки), періодичність внесення платежів кожні 30 днів (а.с. 35-37). Встановлено, що факт отримання коштів [PERSON] підтверджується листом ТОВ «Пейтек» за вих. № 20250401-559 від 01 квітня 2025 року, в якому зазначено про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна» 24.06.2024 08:34:10 на суму 27000 грн 00 коп., призначення платежу: зарахування на картку, маска картки: № [NUMBER] , банк-еквайр АТ «ПУМБ» (а.с. 50). Підписавши 24 червня 2024 року договір № 4760613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, [PERSON] взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним. Відповідно до інформації АТ «ПУМБ», наданої на виконання ухвали суду від 05 листопада 2025 року, підтверджено, що у банку на ім`я [PERSON] (рнокпп: [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до рахунку [NUMBER] у гривні. Вказано, що операція на суму 27000 грн 00 коп. 24.06.2024 о 08:34:09 проведена з використанням сервісу переказу коштів через АТ «ПУМБ» (а.с. 121). Згідно з\~розрахунком заборгованості\~за договором №\~4760613\~від 24\~червня 2024\~року про\~надання коштів\~на умовах\~споживчого кредиту,\~станом на\~31\~березня 2025\~рокузаборгованість [PERSON] перед ТОВ «Лінеура Україна» складається з тіла кредиту 26999 грн 99 коп., процентів за користування кредитом 89502 грн 49 коп., штрафних санкцій 13500 грн 00 коп. Із вказаного розрахунку також вбачається, що відповідачем було здійснено оплату за кредитом у загальному розмірі 12271 грн 51 коп., зокрема: 0,01 грн тіло кредиту та 12271 грн 50 коп. проценти за користування (а.с. 40-44). Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: надало відповідачу [PERSON] кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Судом встановлено, що 31 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 31/03/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 86-90). 31 березня 2025 року Клієнтом та Фактором підписаний акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному виді за Договором факторингу № 31/03/2025 від 31 березня 2025 року (а.с. 95) та акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 31/03/2025 від 31 березня 2025 року (а.с. 95-зі звороту). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, який є Додатком № 1 до Договору факторингу № 31/03/2025 від 31 березня 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4760613, у загальному розмірі 130002 грн 48 коп., із яких 26999 грн 99 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 89502 грн 49 коп. сума заборгованості за відсотками та 13500 грн 00 коп. сума заборгованості за штрафами (а.с. 49). Згідно з платіжною інструкцією від 31 березня 2025 року № 6743 ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» здійснило оплату ТОВ «Лінеура Україна» за відступлення прав вимоги (а.с. 101). Відповідно до рішення № 251124/1 від 25.11.2024 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а.с. 63). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором № 4760613 про надання споживчого кредиту від 24 червня 2024 року за 79 календарних днів (01.04.2025-18.06.2025) нараховано проценти за користування грошовими коштами в сумі 31995 грн 00 коп. у межах строку кредитування, за процентною ставкою 1,5% (405 грн 00 коп.) (а.с. 45-47). Також, судом встановлено, що позивач посилаючись на норми Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважав такими, що не підлягають стягненню з відповідача штрафні санкції за договором у розмірі 13500 грн 00 коп. Отже, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору № 4760613 про надання споживчого кредиту від 24 червня 2024 року, за відповідачем рахується заборгованість за договором у загальному розмірі: 148497 грн 48 коп., що складається із суми заборгованості\~за основним\~боргом (сумою\~кредиту) - 26999 грн 99 коп., суми заборгованості\~за процентами,\~нарахованими первісним\~кредитором 89502 грн 49 коп., суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 79 календарних днів за період із 01.04.2025-18.06.2025 у межах строку договору 31995 грн 00 коп. З огляду на викладене, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за договором № 4760613 про надання споживчого кредиту від 24 червня 2024 року у загальному розмірі 148497 грн 48 коп. Також, судом встановлено, що позивач посилаючись на норми частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України, просив зазначити в рішенні суду про нарахування інфляційних втрат і 3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Висновки щодо правозастосування Судом встановлено, що 24 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір № 4760613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 27000 грн 00 коп. строком на 360 днів, із 24 червня 2024 року по 25 червня 2025 року. Як вбачається зі змісту кредитного договору шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідач прийняв пропозицію укласти договір. Також, електронним підписом - одноразовим ідентифікатором відповідач підписав таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4760613 від 24 червня 2024 року (а.с. 33) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 35-37). Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» про перерахування суми кредиту, грошові кошти за договором перераховані на картковий рахунок відповідача (а.с. 50). Відомості про отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджуються інформацією, наданою АТ «ПУМБ» у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів від 05 листопада 2025 року (а.с. 121). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору перед первісним кредитором, зокрема: [PERSON] порушив вимоги договору щодо вчасної сплати основної суми боргу, з огляду на що за ним рахується заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) в розмірі 26999 грн 99 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо нарахування процентів ТОВ «Лінеура Україна», суд зазначає наступне. Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті регулюються Законом України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до статті 8, яка визначає порядок визначення реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальну вартість кредиту для споживача. Вказаним Законом обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, який не може перевищувати 1% (пункт 5 частини 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» положення частини 5 статті 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%. Тобто зазначеною нормою права визначено, який саме розмір денної процентної ставки має діяти в договорах про споживче кредитування протягом визначених законом періодів. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Частиною 4 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» зобов`язано надавачів фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Порядок розрахунку денної процентної ставки передбачено пунктом 4 частини 8 Закону України «Про споживче кредитування» за формулою, згідно із яким ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Відповідно до пункту 2 частини 8 Закону для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений 26 червня 2024 року, тобто після набрання чинності змінами, внесеними до Закону України «Про споживче кредитування», отже вимоги частини 8 Закону в новій редакції підлягають застосуванню до вказаного кредитного договору. Відповідно до підпункту 1.4.1 пункту 1.4. договору, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] встановлено денну процентну ставку 1,50%. Згідно з нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», які набрали чинності 24 грудня 2023 року розмір відсотків із 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року не може перевищувати 2,5%, із 23 квітня 2024 року по 21 серпня 2024 року 1,5% та з 22 серпня 2024 року 1,0%. Відповідно до пункту 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частиною 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, умови кредитного договору, яким встановлено денну процентну ставку на рівні 1,5% із протягом всього строку дії кредитного договору суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», зокрема пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень, якою обмежено розмір денної процентної ставки в договорах про споживчий кредит, тому є нікчемними. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір заборгованості за відсотками, які підлягають стягненню із відповідача за період із дати укладення договору по дату передання права вимоги має бути обрахований наступним чином: за період з 24.06.2024 по 23.07.2024 сума нарахованих відсотків відповідає вимогам процитованих вище норм чинного законодавства та умовам договору, оскільки обрахована на рівні 0,015 % та в загальній сумі дорівнює: 121 грн 50 коп (27000 х 0,015 % х 30 днів); за період з 24 липня 2024 по 21 серпня 2024 року 11744 грн 96 коп. ( 26999,9 грн х 1,5% х 29 дні), за період із 22 серпня 2024 року по 31 березня 2025 року 59939 грн 78 коп. (26999,9 грн х 1% х 222 дні). Судом встановлено, що відповідачем було погашено заборгованість по відсоткам в розмірі 12271 грн 50 коп. Отже, загальна сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню у період з дати укладення кредитного договору до дати укладення договору факторингу складає 59534 грн 74 коп. (121 грн 50 коп. +11744 грн 96 коп. +59939 грн 78 коп. - 12271 грн 50 коп.). Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Позивач на підставі договору факторингу набув статусу нового кредитора за договором № 4760613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24 червня 2024 року, отримав право вимоги щодо [PERSON] відносно заборгованості за вказаним договором. Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Факт передачі первісним кредитором права вимоги за кредитним договором підтверджується наданим до суду витягом з реєстру боржників (а.с. 49). Після отримання права вимоги до боржника, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» здійснено нарахування заборгованості за відсотками за договором № 4760613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24 червня 2024 року за період із 01 квітня 2025 року по 18 червня 2025 року, що складає 79 календарних днів (з моменту переходу до позивача права вимоги до 18 червня 2025 року) за процентною ставкою 1,50%. Нарахований таким чином розмір заборгованості суперечить вимогам норм Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за вказаний період денна процентна ставка не може перевищувати 1,0%. Тому заборгованість відповідача зі сплати відсотків за період із 01 квітня 2025 року по 18 червня 2025 року складатиме 21329 грн 92 коп. (26999,99 х 1,0% х 79). Отже, суд констатує, що загальна сума процентів за вказаним кредитним договором, що може бути стягнута з відповідача в межах заявленого позивачем періоду, складає 59534\~грн 74\~коп.\~+ 21329 грн 92 коп. =80864 грн 66 коп. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином зобов`язання за договором № 4760613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту не виконав ані перед первісним кредитором, ані перед фактором, який набув право вимоги за відповідним договором про надання споживчого кредиту. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі. Вирішуючи вимоги позивача щодо нарахування в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманої суми інфляційних втрат і 3 % річних із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суд зазначає таке. В обґрунтування позовної вимоги позивач посилається на норми статті 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Стверджує, що застосування вказаної статті зорієнтовано на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому інфляційні втрати і 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Посилається на пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у якій зазначено, що: «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Також посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц згідно із якими внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частини 10 статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно з частиною 11 статті 265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто нормами, на які посилається позивач, передбачено право суду зобов`язати нараховувати відсотки або пеню на такий борг, на який нараховуються відсотки або пеня до моменту виконання рішення лише у випадку, якщо нормами законодавства врегульоване таке нарахування. Відповідно по пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, від якої, позичальник, якому було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, звільняється. Оскільки нормами закону не передбачено у період воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування нарахування на боргове зобов`язання, що виникло із кредитних правовідносин трьох процентів річних та втрат від інфляції, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, тому відсутні підстави для зобов`язання нараховувати відповідні відсотки або пеню до моменту виконання рішення, тому у задоволенні позовних вимог щодо нарахування в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманої суми інфляційних втрат і 3% річних з відповідача - позивачу слід відмовити. Також, суд відмовляє у задоволенні вимоги про роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, оскільки вона є похідною вимогою від вимоги щодо нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оскільки відповідач доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором суду не надав, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи факт невиконання [PERSON] умов договору № 4760613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в загальному розмірі 107864 грн 65 коп., що складається із суми заборгованості\~за основною\~сумою боргу\~у розмірі 26999 грн 99 коп., суми заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 59534\~грн 74\~коп.,\~заборгованості за\~процентами за\~користування кредитом,\~нарахованими за\~79\~календарних днів,\~у розмірі 21329 грн 92 коп. У задоволенні іншої частині позовних вимог позивачу необхідно відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 72,63% з розрахунку: 107864 грн 65 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 148497 грн 48 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 72,63% (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1759 грн 39 коп. із розрахунку: 2422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) х 58,73% (відсоток задоволених позовних вимог). Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10000 грн 00 коп. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем здійснено витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн 00 коп., що підтверджується заявкою № 10566 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а.с. 18-19),\~копією ордеру на надання правової допомоги адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем серії АІ № 1999784 (а.с. 34), рахунком на оплату № 10566-22/09-2025 від 22.09.2025 з детальним описом робіт, виконаних адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем, необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» щодо стягнення кредитної заборгованості за договором № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а.с.\~39),\~актом №\~10566\~прийому-передачі\~виконаних робіт\~(наданих\~послуг)\~згідно з\~Договором №\~10/12-2024\~від 10\~грудня 2024\~року (а.с.\~48),\~копією свідоцтва\~про право\~на заняття\~адвокатською діяльністю\~серії КС\~№ 9422/10\~від 18\~вересня 2020\~року адвоката\~Столітнього Михайла\~Миколайовича (а.с.\~51), договором про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а.с. 84-85). Враховуючи обсяг наданих адвокатом Столітнім М.М. послуг, співмірність наданих послуг та суми виплаченого гонорару, те що позов задоволено частково, а також те, що відповідач не надав заперечень та не просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу, відповідає критеріям, що наведені вище, зокрема, є дійсними, необхідними та розумними в частині їх розміру, відповідають складності справи та підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що відповідні витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 10000 грн 00 коп. підтверджені належними документами, враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 7263 грн 00 коп. із розрахунку 10000 грн 00 коп. (сума сплаченого гонорару адвокату) х 72,63% (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial