Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Позивач 07.02.2025 року звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування згаданого позову позивачем зазначено, що позивач та відповідач з 15.07.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу видане Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1458. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.01.2025 року у справі №369/15591/24 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час перебування у згаданому шлюбі сторонами було придбано спільне майно, зокрема: транспортний засіб RENAULT MEGANE SCENIC, 2005 року випуску та транспортний засіб FORD EDGE 2015 року випуску. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та позивач бажає поділити майно набуте ними під час шлюбу з відповідачем, а саме, здійснити поділ автомобіля FORD EDGE 2015 року випуску вартість якого становить 600 000, 00 грн. який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що зареєстрований на відповідача [PERSON] , шляхом стягнення на користь позивача грошової компенсації за частку вартості згаданого автомобіля у сумі 300 000, 00 грн. Також здійснити поділ автомобіля RENAULT MEGANE SCENIC, 2005 року випуску, вартість якого становить 204 742, 58 грн., що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, шляхом стягнення на користь позивача грошової компенсації за частку вартості вказаного автомобіля у розмірі 102 371, 29 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 62). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.07.2025 року витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях відомості щодо належності вищезгаданих транспортних засобів. 12.08.2025 року на виконання ухвали суду від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві надійшов лист з витребуваною інформацією. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.10.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 129). У судове засідання позивач не з`явився та подав до суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 70-71). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неприбуття суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 15.07.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу видане Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1458. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.01.2025 року у справі №369/15591/24 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час перебування у згаданому шлюбі сторонами було придбано спільне майно, зокрема: транспортний засіб RENAULT MEGANE SCENIC, 2005 року випуску та транспортний засіб FORD EDGE 2015 року випуску. 18.10.2024 у ТСЦ 8048 РЦС ГЦС МВС в м. Києві була здійснена перереєстрація транспортного засобу FORD EDGE 2015 року випуску між [PERSON] та ТОВ «Тіджіел» ЄРДПОУ 41298129, а також 31.10.2024 здійснена перереєстрація транспортного засобу RENAULT MEGANE SCENIC, 2005 року випуску між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 103-111). Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує наступні вимоги діючого законодавства. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, ч. 2 статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Верховний Суд наголошує, що суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). Як вбачається із матеріалів справи, 18.10.2024 у ТСЦ 8048 РЦС ГЦС МВС в м. Києві була здійснена перереєстрація транспортного засобу FORD EDGE 2015 року випуску між [PERSON] та ТОВ «Тіджіел» ЄРДПОУ 41298129, а також 31.10.2024 здійснена перереєстрація транспортного засобу RENAULT MEGANE SCENIC, 2005 року випуску між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 103-111). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу FORD EDGE 2015 року випуску від 18.10.2024 року, за даним договором відповідачем отримано 290000, 00 грн. (а.с. 104). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу RENAULT MEGANE SCENIC, 2005 року випуску від 31.10.2024 року, за даним договором відповідачем отримано 144 668,70 грн. (а.с. 108). Враховуючи, що автомобілі є неподільною річчю, та положення ч. 4 ст. 71 СК України, позивачка надала згоду на грошову компенсацію вартості спірних автомобілей замість її частки у праві на це майно, суд вважає такі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки вартість відчужених транспортних засобів підтверджена доказами, які спростовують посилання позивача на ринкову вартість згаданих транспортних засобів. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial