Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Представник позивача Пархочук С.В., діючи в інтересах свого довірителя ТОВ ''ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" 04.09.2025, за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернувся до Шевченківського районного суду м. Полтави з позовною заявою до відповідача про стягнення зборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 15.03.2020 між ТОВ ''Гоуфінгоу" та [PERSON] у електронному вигляді було укладено кредитний договір № 3525008972/264852 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору кредит надається у розмірі 1500,00 грн строком на 30 календарних дні, стандартна процентна ставка - 1,85% на добу. 31.05.2021 між ТОВ ''Гоуфінгоу" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" було укладено договір факторингу № 1-31/05/21, за яким до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 3525008972/264852 від 15.03.2020. 03.06.2021 між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" та ТОВ ''ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" укладено договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, за яким до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 3525008972/264852 від 15.03.2020. Так позивач набув права вимоги до відповідача [PERSON] за вищевказаним договором. У зв`язку із непогашенням отриманого кредиту відповідачем, позивач вказує, що заборгованість останнього станом на 26.05.2025 відповідно до проведеного розрахунку заборгованості становить 5107,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 1500,00 грн, заборгованість за відсотками - 3607,50 грн, яку прохає стягнути із останнього на свою користь разом із судовими витратами. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Полтави Черняєвої Т.М. від 11.09.2025 матеріали цивільної справи за вищевказаним позовом передано на розгляд за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області, оскільки відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до територіальної юрисдикції цього суду. Протоколом авторозподілу розподілу судової справи від 21.10.2025 вказану справу передано на розгляд судді Старокожку В.П. Ухвалою судді Старокожка В.П. від 21.10.2025 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідача не надходив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, слід вважати відповідача [PERSON] належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, надіслані безпосередньо за місцем його реєстрації - [ADDRESS] . Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні за його відсутності. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. 15.03.2020 між ТОВ ''Гоуфінгоу" та [PERSON] шляхом у електронному вигляді було укладено кредитний договір № 3525008972/264852 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору кредит надається у розмірі 1500,00 грн строком на 30 календарних дні, тобто 13.04.2020, стандартна процентна ставка - 1,85% на добу, тип процентної ставки - фіксована. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового електронного ідентифікатора R84440, що підтверджується копією довідки про ідентифікацію. Відповідно до графіку розрахунків (додаток № 1 до договору) сума нарахованих відсотків за користування кредитом на весь період складає 832,50 грн. Відповідно до умов кредитного договору перерахунок кредитних коштів ТОВ ''Гоуфінгоу" було здійснено на банківську картку позичальника, вказану ним в особистих даних, що підтверджується копією повідомлення ТОВ "Платежі онлайн", наданою на запит представник позивача 19.08.2025 та відповідною копією виписки. 31.05.2021 між ТОВ ''Гоуфінгоу" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" було укладено договір факторингу № 1-31/05/21, за яким до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 3525008972/264852 від 15.03.2020. Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до цього договору від 31.05.2021 загальна заборгованість [PERSON] станом на дату укладення договору факторингу становила 5107,50 грн, з яких: 1500,00 грн - тіло кредиту, 3607,50 грн - проценти за користування ним. 03.06.2021 між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" та ТОВ ''ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" укладено договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, за яким до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 3525008972/264852 від 15.03.2020. Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до цього договору від 03.06.2021 загальна заборгованість [PERSON] станом на дату укладення договору відступлення права вимоги залишилася незмінною та становила 5107,50 грн. Так позивач набув права вимоги до відповідача [PERSON] за вищевказаним договором. 27.05.2025 позивач надіслав відповідачу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором на вищевказану суму. Доказів її отримання останнім суду не надано. У зв`язку із непогашенням отриманого кредиту відповідачем, позивач вказує, що заборгованість останнього станом на 26.05.2025 відповідно до проведеного розрахунку заборгованості становить 5107,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 1500,00 грн, заборгованість за відсотками - 3607,50 грн, що підтверджується копією виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3525008972/264852 від 15.03.2020, яку прохає стягнути із останнього на свою користь. Норми права, застосовані судом. Згідно із ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів сторін. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Матеріалами справи безспірно стверджується дійсність грошової вимоги позивача до [PERSON] . Кредитний договір № 3525008972/264852 від 15.03.2020, як і договір факторингу від 31.05.2021 та договір відступлення прав вимоги від 03.06.2021 є чинними, доказів погашення заборгованості ні позивачу, ні первісному кредитору відповідачем не надано. Отже, позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника [PERSON] , а доказів визнання недійсним вказаних вище договорів суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності їх укладення. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора. При укладенні цього договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту. Отож, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він не укладав з первісним кредитором вказаного вище договору кредиту. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк в повному об`ємі не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано). Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором) у розмірі 1500,00 грн за тілом кредиту. При цьому, з вказаного розрахунку не вбачається, а суду також не надано інших доказів, що відповідачем були здійснені проплати на погашення заборгованості, як це передбачено умовами договору, тому ця сума заборгованості підлягає стягненню із останнього на користь позивача. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд доходить висновку про таке. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.10.2018, справа №202/4494/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 справа № 910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, строк виконання зобов`язання по кредитному договору у повному обсязі настав 13.04.2020. Ураховуючи вищевикладене, суд, здійснивши власні розрахунки, з урахуванням графіку розрахунків вартості кредиту (Додатку № 1 до вказаного кредитного договору), виходячи із строку 30 днів, на який було кредит надано, відсоткової ставки, передбаченої договором - 1,85% на добу, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 832,50 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування до 13.04.2020 включно. Вимога кредитора щодо стягнення відсотків за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дає підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог. Отже, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 14.04.2020), необхідно відмовити. Вимоги сплати позичальником індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено не було. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження виконання у повному обсязі взятих на себе за кредитним договором зобов`язань відповідач не надав. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов ТОВ ''ФК Дебт Коллекшн" про стягнення заборгованості необхідно задовольнити частково, а саме стягнути із відповідача на користь позивача загальну заборгованість за договором, що становить 2332,50 грн, з яких: 1500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 832,50 грн - заборгованість за відсотками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо стягнення заявлених понесених позивачем судових витрат із відповідача, суд доходить висновку про таке. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 8707 від 05.08.2025. У зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 45,67 % сплаченого позивачем судового збору, що становить 1106,31 грн. Крім того, позивач прохає про стягнення із відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Отже, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, представник позивача додав копії договору № 11/07/2025 від 11.07.2025 про надання правової допомоги, акту про отримання правової допомоги від 03.11.2025, рахунку на оплату послуг від 03.11.2025 на суму 10500,00 грн згідно з вказаним договором, платіжної інструкції від 03.11.2025 на вказану суму, сплаченої позивачем адвокату Пархомчуку С.В. за надані послуги., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8096/10. Оскільки витрати на правничу допомогу підтверджуються наданими до справи письмовими доказами, відповідач не надав до суду мотивованого клопотання про зменшення їх розміру, суд доходить висновку про їх доведеність стороною позивача та стягнення їх вартості відповідно до розміру задоволених позовних вимог (45,67%), що складає 4795,35 грн.

Outcome: partial