Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

26 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про судові витрати, а саме - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Заявник просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 листопада 2025 року у справі № 495/5679/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн заявник надав: Договір про надання правничої допомоги №01/25-СЦ від 01 квітня 2025 року, укладений між ТОВ «Споживчий центр» та Адвокатським об`єднанням «Лекс Верітас», яким визначено вартість послуг за складання одного позову в розмірі 6000,00 грн (п. 3.1 Договору). Звіт про виконану роботу відповідно до Договору №01/25-СЦ , який підтверджує надання послуг зі складання позову та супутніх консалтингових послуг. Платіжну інструкцію №СЦ00055899 від 24.11.2025 року про оплату послуг на надання правничої допомоги згідно з Додатком №1 до Договору №01/25-СЦ від 01.04.2025 року за позовом [PERSON] на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання "Лекс Верітас" у сумі 6000,00 грн. Суд, дослідивши надані докази, а саме: договір про надання правничої допомоги №01/25-СЦ від 01.04.2025, Звіт про виконану роботу та Платіжну інструкцію про оплату послуг, дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн є документально підтвердженими, обґрунтованими та відповідають обсягу наданих послуг (складання позову та консалтингові послуги), а також умовам Договору, а їх розмір є розумним, відповідно до статті 137 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved