Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ЄАПБ») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.07.2024 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов договору та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано договір позики з ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» й отримано на свій рахунок грошові кошти в сумі 5\~000,00 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Грошові кошти за договором № 79187797 від 20.07.2024 укладено строком на 30 днів. Позивач у справі придбав за плату в зміненого кредитора вимоги останнього до позичальника відповідно до укладеного між вказаними юридичними особами договору факторингу з додатками. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання перед первісним кредитором, що є порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в загальній сумі 17\~240,00 грн., яка є документально підтвердженою. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, участі повноважних представників не забезпечили. Водночас, позивач одночасно із позовною заявою просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечив. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується надісланою на електронну адресу копією ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.48). У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, Тому, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд вважає за необхідне провести розгляд справи за наявними у ній матеріалами з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав. Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклав договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79187797 від 20.07.2024 із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора. Грошові кошти в сумі 5\~000,00 грн. перераховані на банківську платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Позику надано строком на 30 днів (строк позики). Кінцева дата повернення позики з нарахованими процентами 18.08.2024, що підтверджується Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (Додаток № 1 до договору позики від 20.07.2024). Відповідно до п.2.2.,-2.3. договору позики впродовж строку позики за домовленістю сторін установлена процентна ставка 1,50% від суми позики, що є незмінною (фіксованою); за понадстрокове користування позикою залежності від її розміру передбачений обов`язок позичальника сплатити на користь позикодавця проценти за ставкою 2,70% за день або пені в такому самому розмірі. Пунктом 18 договору уточнено, що нарахування позичальнику пені за користування позикою з врахуванням встановлених законодавством обмежень здійснюється у тому разі, якщо розмір позики не перевищує однієї мінімальної заробітної плати. У договорі також зазначено (п.1.3.), що пеня це грошові кошти, які нараховуються на залишок суми позики у передбачених договором випадках за невиконання позичальником умов договору. У цій частині спору суд керується тим, що під мінімальною заробітною платою розуміється - встановлений законом розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці (ч.1 ст.3 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР). Таким чином, здійснюючи тлумачення відповідних пунктів договору позики суд вважає, що між мінімальною заробітною платою необхідно розуміти саме встановлений законом показник такої заробітної плати. Однак відповідно до положень ст.8 чинного на час укладення між сторонами у цій справі договору позики Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-ІХ від 09.11.2023 показник мінімальної заробітної плати у відповідному році змінювався двічі: з 01.01.2024 до 31.03.2024 7\~100 грн, з 01.04.2024 8\~000 грн. В судовій практиці є усталеною судова практика Верховного Суду (постанова ОП КЦС від 18.04.2018 у справі № 753/1100/14-ц), яка вказує на дію принципу contra proferentem (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). З п.21-23 тексту договору позики вбачається, що за технологією (порядком) його укладення проект цього договору розроблений саме позикодавцем і в разі підписання пропозиції (оферти) позичальником, цей договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, надсилається в особистий кабінет та/або на електронну пошту позичальника. Отже, розроблений позикодавцем проект договору між сторонами у цій справі не визначає конкретної дати, станом на яку береться для застосування показник законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Виходячи з наведенного, суд вважає, що необхідно брати відповідний показник законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати, який діяв на момент укладення договору позики між сторонами цієї справи, тобто станом на 20.07.2024. Згідно з розрахунком (а.с.21-23) ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» [PERSON] нараховано станом на 26.11.2024 боргу за договором позики від 20.07.2024 №79187797 в загальній сумі 17\~240,00 грн., з яких 5\~000,00 грн. - основна сума боргу, 2\~250,00 грн. - відсотки за користування позикою в період з 20.07.2024 до 18.08.2024, пеня 9\~990,00 грн. за період з 19.08.2024 до 31.10.2024 із розрахунку 2,70% від суми наданої позики за кожен день, тобто за понадстрокове користування позиченими грошовими коштами. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 38 від 26.11.2024, який складено та підписано між первісним кредитором та позивачем у цій справі на виконання умов пролонгованого Договору факторингу від 14.06.2021 №14/06/21, право вимоги на загальну суму 17\~240,00 грн. за договором позики № 79187797 від 20.07.2024 відступлено за плату на користь ТОВ «ЄАПБ» (а.с.20). При ухваленні цього рішення суд виходив із таких мотивів. Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Досліджені судом докази підтверджують невиконання позичальником грошового зобов`язання з повернення основної суми позики та процентів за користування позикою в межах погодженого між сторонами строку. Суд встановив, що внаслідок невиконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань згідно з укладеним договором позики, новим кредитором обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача неповернутої суми позики та нарахованих процентів. Водночас, суд не може погодитися з необхідністю задоволення вимог ТОВ «ЄАПБ» про стягнення з відповідача нарахованих сум пені виходячи з такого. Умовами договору чітко передбачено право позикодавця нарахувати позичальнику пеню за ставкою 2,70%/день від суми позики за невиконання позичальником умов договору, якщо сума позики не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати. Сторони не зазначили у договорі самого розміру мінімальної заробітної плати, як і не обумовили вказівку про встановлений законом розмір такої заробітної плати. Договором не визначено максимального строку нарахування пені у передбачених його умовами випадках, проте із наведеного вище розрахунку заборгованості первісного кредитора вбачається, що відповідачу щоденно за ставкою 2,70% від суми позики в період з 19.08.2024 до 31.10.2024 нараховувалася пеня в розмірі 135,00 грн. Загальна сума боргу за пенею 9 990,00 грн. Суд зазначає, що відповідно до 18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК УКраїни у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення зазначеної вище норми матеріального закону свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Ця особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, який є обов`язковим для застосування. Таким чином, вимога ТОВ «ЄАПБ» про стягнення з відповідача пені в загальному розмірі 9\~990,00 грн. судом відхиляється. Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Досліджені судом докази підтверджують невиконання позичальником грошового зобов`язання з повернення основної суми позики та процентів. Суд встановив, що внаслідок невиконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань згідно з укладеним договором позики, зміненим кредитором в особі ТОВ «ЄАПБ» обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача неповернутої суми боргу (за мінусом протиправно нарахованих сум пені первісним кредитором). Надані позивачем докази надання позики відповідачу у справі, неповернення позичальником жодної частини позичених коштів та нарахованих процентів підтверджується наявними у справі та дослідженими судом письмовими доказами, які є належними, допустимими і достатніми в сукупності, що є підставою для часткового задоволення позову зі стягненням з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України пропорційно (42,05%) до розміру задоволених вимог витрат ТОВ «ЄАПБ» на сплату судового збору.

Outcome: partial