Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

22.11.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Державного бюджету України, Держави України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, в якій вона просить зобов`язати Державний бюджет України виплатити їй компенсацію, пов`язану із прибуттям до місця досудового розслідування та задовольнити моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. На обґрунтування позовної заяви зазначає, зокрема, що в ХРУП №1 ГУНП в Харківській області відкрито кримінальне провадження №12021226130000700 від 14.05.2021 за її заявою від 11.02.2021 за ст. 356 КК України, відносно її сусідів кв. [ADDRESS] та інших осіб. Це кримінальне правопорушення вже тричі закривалось слідчим Білоцерківською А.С., а сусіди тим часом порушують її права, б`ють її, обкрадають, обливають її та квартиру токсичною речовиною. Останній раз побили її в її квартирі [INFO] , закрили, знущались, морили голодом 20 днів з 18.12.2023 по 05.01.2024. 11.01.2024 о 18.00 год. [PERSON] порізала їй великий палець на лівій руці препаратом, коли вона різала капусту на своїй кухні та відчула сторонню силу, з 18.00 год. до 22.00 год. текла кров малинового кольору. Вона ледь не померла, в її медичній карті травми, нанесені їй бандитами, алкоголіками, колдунами, крадіями. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024, розгляд вказаної справи\~ визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 9). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2024 позовну заяву\~ [PERSON] до Державного бюджету України, Держави України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди\~залишено без руху, надано позивачу 5-денний строк, з дня отримання цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви. 20.01.2025 до канцелярії суду надійшла заява позивача [PERSON] про усунення недоліків із додатками (а.с. 10-11, 13). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2025 заяву позивача [PERSON] про звільнення від сплати судового збору задоволено; звільнено [PERSON] від сплати судового збору; прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 25-26). 08.04.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Пузікова В.А. про вступ у справу як представника, в якій просив: вирішити питання про виключення неналежного відповідача Головне управління та залучення у справі Харківську обласну прокуратуру з урахуванням висновків Верховного Суду (а.с. 31-33). На обґрунтування заяви зазначив, зокрема, що оскільки кошти державного бюджету належать на праві власності державі, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, постанова від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17). Крім того, Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 641/4272/19 дійшов висновку про те, що у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем Казначейство або його територіальний орган. Отже, позивач помилково визначив, що Головне управління є належним відповідачем у цій справі та несе відповідальність за шкоду завдану незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Тому, якщо позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача, суд відмовляє у позові до такого відповідача (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39). 23.07.2025 до канцелярії суду надійшли пояснення [PERSON] , в яких вона зазначає, що в зв`язку з тим, що сусіди зверху з кв. [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , сусіда поруч з кв. [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] та інші особи, які до них приходять і вони їх впускають в їх загальний тамбур кв. [ADDRESS] , постійно курять в великих кількостях та заливають в її квартиру в стелю, на підлогу в її туалеті, та вхідні двері токсичні речовини, вона дуже хворіє від них. В неї з`являється алергічна реакція на ці речовини, біль, висипи на тілі. Через це їй потрібне постійне лікування, ліки коштують дорого, око бачить погано, очі травмуються. Просила задовольнити її позов від 22.11.2024 в повному обсязі в грошовому вимірі (а.с. 40). 02.05.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив представника Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Пузікова В.А., в якому просив: продовжити Головному управлінню строк для подання відзиву; прийняти відзив головного управління та врахувати його при розгляду справи; відмовити в задоволенні позову; вирішити питання про виключення неналежного відповідача ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області та залучення у справі в якості відповідача ГУ НП в Харківській області (а.с. 44-46). На обґрунтування відзиву зазначає, зокрема, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17. Позивач помилково визначив, що Головне управління є належним відповідачем у цій справі та несе відповідальність за шкоду завдану рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Тому, якщо позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача, суд відмовляє у позові до такого відповідача (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39). Закон України Про Державний бюджет України на 2025 рік приймався в умовах воєнного стану, тому видатки державного бюджету першочергово були спрямовані на національну безпеку, оборону та на здійснення заходів пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. Отже, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Вважає, що позивач помилково зазначив вимогу зобов`язального характеру у позовній вимозі, оскільки вона не відповідає встановленому Порядку та правовим висновкам Верховного суду, зазначеним вище. Позивачем у позовній заяві розмір моральної шкоди визначений всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України) та є надмірним відшкодуванням. Тоді як, відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. В підготовчому судовому засіданні 07.05.2025 позивачем [PERSON] надано заперечення проти відзиву, в яких вона просила оглянути місце заподіяння шкоди в її квартирі; приєднати до матеріалів справи ксерокопії ст.ст. 121, 122 КПК України; приєднати до справи постанову дізнавача ХРУП №1 Білоцерківської А.С. від 14.05.2021 (а.с. 55). На обґрунтування заперечень зазначила, зокрема, що з відзивом вона не згодна. Державні кошти тримаються у казначействі, виплачуються державними ощадбанками, про заперечення не має бути і мови, якщо їй заподіяна дуже велика шкода. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.08.2025 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 85-86). Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Від позивача клопотань про залучення до участі у справі співвідповідача, заміну первісного відповідача належним відповідачем, не надходило. В ході розгляду справи в підготовчих судових засідання позивач [PERSON] заперечувала проти задоволення клопотань представника Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Пузікова В.А. про виключення неналежного відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області та залучення у справі Харківської обласної прокуратури, ГУ НП в Харківській області В підготовчому судовому засіданні 21.07.2025 суд ухвалив, враховуючи позицію позивача у справі, продовжити розгляд справи до відповідача, визначеного позивачем у позові, у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про залучення в якості відповідачів Харківської обласної прокуратури, ГУ НП в Харківській області, відмовлено (а.с. 76-77). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2025 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Національної поліції в Харківській області до участі у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Державного бюджету України, Держави України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди (а.с. 103-104). 24.11.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшли пояснення представника третьої особи ГУ НП в Харківській області Івахненка А.І. щодо позову, в яких він просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю (а.с. 118-121). На обґрунтування пояснень зазначив, зокрема, що з метою своєчасного та належного представництва інтересів ГУНП в Харківській області як третьої особи у зазначеній справі, було надано запит до підрозділу поліції, у відповідь на що було отримано копії по кримінальному провадженню №12021226130000700 від 14.05.2021, за попередньою правовою кваліфікацією складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за фактом того, що 13.05.2021 надійшла заява від [PERSON] з приводу неправомірних дій її сусідів. У даному кримінальному провадженні [PERSON] перебувала у статусі потерпілої. Під час досудового розслідування дізнавачем було встановлено, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні дані, які б підтверджували наявність складу кримінального правопорушення. На теперішній час у даному кримінальному провадженні 26.04.2024 дізнавачем відповідно до п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України прийнято рішення про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача. Твердження позивача щодо завдання йому моральної шкоди не підтверджується об`єктивними даними. На сьогоднішній день відсутні будь-які докази, якими було б встановлено факт спричинення моральної шкоди, саме внаслідок незаконних дій посадових осіб ГУНП в Харківській області у відношенні до позивача. На теперішній час відсутній факт завдання моральної шкоди позивачу - посадовими особами ГУНП в Харківській області, під час виконання службових обов`язків не вчинялись жодні дії, внаслідок яких відбулось погіршення психологічного стану здоров`я позивача. А також відсутній причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди (відповідача) та шкодою, завданою позивачу в позовній заяві позивач не вказав ніяких доказів, що підтверджують, що саме дії посадових осіб ГУНП в Харківській області спричинили йому моральну шкоду. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадової особи саме по собі не може свідчити про незаконність її діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Враховуючи викладене, відсутнє будь-яке документальне підтвердження завданої [PERSON] моральної шкоди, відсутня правова підстава відшкодування моральної шкоди - незаконність дій посадових осіб (відсутня протиправна поведінка), відсутність причинного зв`язку. Позивачем не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. Отже, ГУНП в Харківській області вважає, що наведений позивачем розрахунок моральної шкоди є очевидно неспівмірним і несправедливим з набуттям приватною особою у власність активів від Держави, поза межі розумного балансу між публічним інтересом суспільства і приватним інтересам особи. Вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди суперечать ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння їй моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та, відповідно, розмір її компенсації. Крім того, з позовної заяви незрозумілим залишається хто є заподіювачем шкоди позивачу. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовну заяву, просила її задовольнити. В судове засідання представник відповідачів Держави України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у відзиві на позовну заяву представник Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Пузіков В.А. просив розгляд справи проводити без участі представника Головного управління (а.с. 46). В судовому засіданні представник третьої особи ГУ НП в Харківській області Івахненко А.І. заперечував проти задоволення позовної заяви, підтримав подані пояснення. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою дізнавача сектору дізнання ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Білоцерковської А.С. від 14.05.2021, [PERSON] визнано потерпілою у кримінальному провадженні №12021226130000700 від 14.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (а.с. 58). 09.01.2024 [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність слідчого, в якій просила зобов`язати ХРУП №1 прийняти та зареєструвати заяву, яку було не прийнято 05.01.2024 неправомірно. В скарзі зазначила, що [INFO] її сусіди у кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] , сильно вдарили її препаратом у її квартирі. Вона впала на підлогу, сильно забила коліно та праву руку. 17.12.2023 вона з квартири не виходила, бо дуже боліла права рука та коліно. Ліве коліно зовсім не відчувалося. 18.12.2023 вона зібралася в лікарню №28, але сусіди зламали замок (защіпку, ручка дверці не натискалася). З 18.12.2023 до 05.01.2024 вона з квартири вийти не могла, була дуже голодна, 19 днів. Попросила сусідів з її двору, вони викликали поліцію (102, 112). 05.01.2024 приїхали 3 дорожніх поліцейських в салатових куртках і відчинили її двері. 05.01.2024 вона дісталась о 11.00 год. в ХРУП №1, але черговий поліцейський у неї заяву не прийняв, сказав щоб вона їхала додому, прийде дільничний о 15.00 год. Вона о 15.00 год. була вдома, однак ніхто не прийшов (а.с. 2). Згідно копії консультативного висновку лікаря-спеціаліста КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещащнінова» від 18.01.2024, [PERSON] дані рекомендації: лікування в поліклініці за місцем мешкання (а.с. 3). Постановою дізнавача сектору дізнання ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Усенко А.С. від 26.04.2024 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12021226130000700 від 14.05.2021, закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину кримінального правопорушення (а.с. 140-143). В межах вказаного кримінального провадження №12021226130000700 від 14.05.2021 [PERSON] допитана потерпілою, про що представником третьої особи надано протокол допиту потерпілого [PERSON] від 25.04.2024 (а.с. 138-139). В мотивувальній частині постанови дізнавач зазначила, зокрема, що ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області здійснювалося досудове розслідування в рамках кримінального провадження №12021226130000700 від 14.05.2021, за попередньою правовою кваліфікацією складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за фактом того, що 13.05.2021 року надійшла заява від [PERSON] з приводу неправомірних дій її сусідів. В ході досудового розслідування було допитано сусіда [PERSON] , який повідомив, що [PERSON] поводе себе неадекватно, створює конфліктні ситуації, ображає дітей у дворі. Неодноразово без причини сварилась на нього. також [PERSON] на діалог не іде, двері нікому не відчиняє. Загалом [PERSON] охарактеризував поведінку [PERSON] як людину з психічними розладами, також [PERSON] зазначив, що це може бути спадкове, так як мати [PERSON] , мала психічні розлади. Також повідомив, що [PERSON] токсичними речовинами ніколи не обливав. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні дані, які підтверджували наявність однієї з чотирьох складових складу правопорушення, що вказує на відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24.12.2024 клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції задоволено, поновлено строк, як пропущений з поважних причин; ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2024 про відмову у задоволенні скарги [PERSON] на постанову дізнавача ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Усенко А.С. від 26.04.2024 про закриття кримінального провадження №12021226130000700 від 14.05.2021 за ст. 356 КК України залишено без змін; апеляційну скаргу заявниці залишено без задоволення (а.с. 21-24). В мотивувальній частині ухвали Харківського апеляційного суду від 24.12.2024 колегія суддів зазначила, зокрема, що при розгляді скарги на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дійшов обґрунтованої думки, що висновки, встановлені в постанові про закриття кримінального провадження, відповідають фактично встановленим обставинам і їм дана правильна оцінка. Під час здійснення досудового розслідування не встановлено складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 КК України. Доводи апеляційної скарги щодо неповного проведення слідчим всіх слідчих дій, спрямованих на встановлення істини, незаконність та необґрунтованість ухвали та неповне дослідження усіх обставин справи є необґрунтованими і не підтверджені матеріалами справи. На правильність висновків та повноту досудового розслідування вказана обставина не впливає і не є підставою для скасування постанови слідчого, який, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та на власний розсуд визначає об`єм дій, спрямованих на перевірку наведених заявником обставин, достатній та необхідний, на переконання слідчого чи прокурора для прийняття мотивованого рішення. Вказані доводи апеляційної скарги свідчать лише про незгоду апелянта з прийнятим по суті рішенням слідчого у даному кримінальному провадженні. Викладені в апеляційній скарзі обставини були досліджені як слідчим, так і слідчим суддею. Слідчий суддя перевірив доводи, які були викладені в скарзі, вивчив кримінальне провадження, проаналізував та дав оцінку як повноті перевірки, так і наявності підстав для закриття кримінального провадження і прийняв мотивовану, обґрунтовану та законну ухвалу, підстав для скасування якої, за доводами апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає. З огляду на викладене, колегія суддів вважала ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачала. 15.07.2025 [PERSON] звернулася на адресу керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова із заявою, в якій просила скасувати постанову дізнавача [PERSON] віід 26.04.2024, так як вона унеможливлює подальшому провадженню її цивільного позову по справі №953/10731/24 про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди (а.с. 75). Згідно копії повідомлення керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова від 18.07.2025 №50-1096-21, адресованого Стаднік Н., в провадженні СД ХРУП №1 ГУНП в Харківській області перебувало кримінальне провадження №12021226130000700 за ст. 356 КК України. Відповідно до постанови дізнавача від 26.04.2024 вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що підстави для скасування постанови дізнавача про закриття провадження відсутні. Щодо підстав відшкодування майнової та моральної шкоди роз`яснено, що дане питання урегульовано нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до вказаних норм Закону майнова та моральна шкода, завдані неправомірними діями, відшкодовує особа, яка їх завдала. Отже, за наявності підстав вона не позбавлена права звернутися в порядку ст. 4 ЦІК України до суду з відповідною позовною заявою, про відшкодування спричиненої шкоди (а.с. 79). Згідно копії копій довідок КНП «Міська клінічна лікарня №27» ХМР від 29.07.2024, 30.07.2024, [PERSON] має захворювання, призначено медикаментозне лікування (а.с. 42, 43). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Водночас, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. За змістом частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. За положеннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 в справі № 612/3521/16-ц). За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є спричинення моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (див. постанови Верховного Суду від 20.09.2021 в справі № 686/8422/20 та від 03.02.2022 в справі № 686/13784/21). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює державу, орган влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У пункті 32 постанови від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого правового акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постанові від 03.07.2019 у справі № 750/1591/18-ц Велика Палата Верховного Суду (на яку посилається заявник) наголосила, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. Згідно зі статтею 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем у цивільному процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом положень статті 58 ЦПК України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК Українита Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Таким чином, цивільним законодавство України встановлено вичерпний перелік актів правоохоронних органів та суду, незаконність яких може призвести до виникнення деліктного зобов`язання. Зі змісту статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вбачається, що обов`язок відшкодування в повному обсязі шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт покладений на державу. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Отже, відповідачем у справі є Держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Крім цього, згідно постанов Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №211/530/16-ц; від 29.08.2019 у справі №489/4481/18; від 23.12.2019 у справі №490/2603/18; від 06.04.2020 у справі №661/246/17; від 18.11.2020 у справі №554/5980/18; від 18.02.2021 у справі №758/8728/16-ц; від 11.03.2021 у справі №755/5870/19; від 02.06.2021 у справі №215/3408/18; від 24.11.2021 у справі №214/2502/16-ц; від 09.02.2022 у справі №522/6228/19; від 30.03.2022 у справі №216/5616/17; від 13.05.2022 у справі №210/1137/19, від 27.03.2024 у справі №593/207/22, у справах, що розглядались Верховним Судом, які стосувались відшкодування шкоди завданої органами слідства, відповідачем є Державна казначейська служба України, а орган, яким здійснювалось досудове слідство та відповідно завдавалась шкода зазначений третьою особою, так само як і в справі, що є предметом даного розгляду. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (постанова Верховного Суду від 13.07.2022 в справі № 686/21800/21). Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Позивачем не доведено заявлений нею розмір моральної шкоди, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою. У позовній заяві не зазначено будь-яких чітких аргументів щодо фактичних підстав для відшкодування моральної шкоди, крім тверджень про її наявність. Позивач не обґрунтував вимогу про відшкодування державою моральної шкоди, не зазначив фактів (обставин), за яких можна було б стверджувати про порушення прав позивача та про порушення державою конкретних обов`язків. Обґрунтовуючи свої доводи, позивач не зазначив, якими саме діями / бездіяльністю посадовими особами ГУНП в Харківській області як органом державної влади їй завдано моральної шкоди. Встановлені в справі обставини свідчать, що органи державної влади вжили всіх можливих заходів для встановлення істини у кримінальному провадженні №12021226130000700 від 14.05.2021, тому підстави для виплати компенсації пов`язаної із прибуттям до місця досудового розслідування та стягнення моральної шкоди відсутні. Аналогічний за змістом висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 11.02.2025 (справа № 686/12471/24 провадження № 61-14625св24). Твердження позивача щодо завдання їй моральної шкоди саме у зв`язку із викликом до місця органу досудового розслідування не підтверджується об`єктивними даними. Суду не надано доказів, якими було б встановлено факт спричинення моральної шкоди, саме внаслідок незаконних дій посадових осіб ГУНП в Харківській області у відношенні до позивача. Факт завдання моральної шкоди позивачу посадовими особами ГУНП в Харківській області, під час виконання службових обов`язків, внаслідок яких відбулось би погіршення психологічного стану здоров`я позивача, не доведено. Правові підстави до відшкодування моральної шкоди позивачу внаслідок незаконних дій посадових осіб відсутні. Доказів щодо необхідності стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. суду не надано. Враховуючи викладене, підстави до задоволення позову відсутні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2025 заяву позивача [PERSON] про звільнення від сплати судового збору задоволено; звільнено [PERSON] від сплати судового збору. Враховуючи викладене, сума судового збору з розгляду вказаної позовної заяви компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed