Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

13 серпня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відокремленого підрозділу Міжнародної Федерації Handicap в Україні про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] з 01.11.2022 до 30.04.2025 перебував у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом Міжнародної Федерації Handicap в Україні. 04 березня 2025 відповідно до Наказу №TER 2025 Poltava_2429 його було відряджено з 11.03.2025 по 27.03.2025 до м.Київ для відвідування тренінгу, з добовими виплатами в сумі 13\~000 грн. 30.04.2025 позивача було звільнено з посади менеджера (управителя ) у сфері надання інформації, при цьому зазначені в наказі добові виплати було виплачено лише частково, а саме в розмірі 9700 грн, залишок у розмірі 3\~300 грн відповідач відмовився виплатити посилаючись на відсутність такого обов`язку. З метою отримання належних коштів [PERSON] звертався до відповідача з письмовою заявою про здійснення повного розрахунку. Оскільки відповіді на заяву та належних йому коштів він не отримав, позивач вимушений звернутись до суду. Зазначає, що наразі відповідачем здійснено розрахунок із [PERSON] у повному обсязі, однак не здійснено виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В зв`язку з цим просить стягнути з Відокремленого підрозділу Міжнародної Федерації Handicap в Україні середній заробіток за час затримки виплати належних сум в розмірі 198\~227, 61 грн, та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Відповідно до ч.1\~ст.274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду 19 серпня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи без повідомлення сторін. Позивач - [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 27.08.2025. Відповідач Відокремлений підрозділ Міжнародної Федерації Handicap в Україні копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав. На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що містять обставини, які не відповідають дійсності. Вважає, що строки звернення до суду позивачем були пропущені, оскільки у справах про виплату всіх сум, що належать працівнику при звільненні, строк з дня одержання ним письмового повідомлення становить три місяці, оскільки відповідачу стало відомо про порушення його прав 11 березня 2025 то строк звернення до суду закінчився 12 червня 2025 року. Окрім того зауважує, що витрати на відрядження не входять до фонду оплати праці. У зв`язку з коригуванням часу відправлення та прибуття у відрядження позивачу були перераховані добові, також враховувався той факт, що під час участі у навчанні обіди надавалися та оплачувалися окремо, тому сума добових була зазначена у розмірі 9\~700 грн. Вказаний запит та наказ на відрядження був підписаний відповідачем. Зазначена сума була належним чином сплачена позивачу 13.03.2025 у розмірі 8800 грн та 29.04.2025 року у розмірі 900 грн. В зв`язку з вищевикладеним відповідач не погоджується з розрахованою сумою позивачем добових у розмірі 13\~000 грн. Разом з тим, 29 липня 2025 року відповідачем для уникнення подальших непорозумінь було прийнято рішення здійснити добровільну виплату в розмірі 3\~000 грн, який було заявлено позивачем, наголошуючи, що вказана виплата має разовий характер, спрямована лише на врегулювання ситуації і жодним чином не може тлумачитися як визнання будь-яких юридичних зобов`язань відповідача. Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони не мають ані матеріально-правових, ані процесуально-правових підстав. 19 вересня 2025 року від представника позивача адвоката Дроменко Л.В. надійшла відповідь на відзив, у якій на спростування обставин зазначених позивачем вказує, що початком строку перебігу є саме дата 29.07.2025, а тому вважає, що строк звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку ним дотримано. 25.04.2025 позивач звертався до відповідача з письмовою скаргою про доплату належних йому витрат на відрядження, однак відповіді не отримав, після чого був звільнений. Результатом досудового врегулювання спору стала доплата 29 липня 2025 р, позивачу добових у розмірі 3\~300 грн. Отже, підстава для зверення до суду з метою зобов`язання відповідача виплатити належні позивачеві суми на відрядження перестала існувати, тому заявляється лише вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме з дня звільнення 30.04.2025 по день виплати залишку добових 29.07.2025 в розмірі 198\~227,61 грн. 02.10.2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де наполягає на тому, що строк зверення позивача до суду пропущено, у день звільнення йому було повідомлено про суми, нараховані та виплачені при звільненні, однак протягом тримісячного строку з дня звільнення останній до суду не звернувся. Щодо доводів позивача про ненадання відповіді на його скаргу, то відповідачем було направлено відповідь у належний спосіб, що пдтверджується копією наданою до відзиву. З урахування наведеного вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. В період\~часу з\~01\~листопада 2022\~року по\~30\~квітня 2025\~року [PERSON] займав посаду менеджера (управителя) у сфері надання інформації Відокремленого підрозділу Міжнародної Федерації Handicap в Україні. Відповідно до Наказу TER_2025_Poltava_2429 від 04.03.2025 про службове відрядження [PERSON] до м. Київ для відвідування тренінгу, встановлено виплатити добові в сумі 13\~000 грн, термін відрядження з урахуванням часу на проїзд з 11.03.2025 по 27.03.2025. Також, відповідно до Наказу TER_2025_Poltava_2429 від 25.04.2025 про службове відрядження [PERSON] до м. Київ для відвідування тренінгу, встановлено виплатити добові в сумі 9700 грн, термін відрядження з урахуванням часу на проїзд з 11.03.2025 по 27.03.2025. Як вбачається з наданого відповідачем оновленого запиту на відрядження та наказу від 25.04.2025, з яким позивач ознайомився про що свідчить його підпис, добові за період з 11.03.2025 по 27.03.2025 становлять 9700 грн. Частину заначених коштів у розмірі 8\~800 грн, позивачем було отримано 13.03.2025, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем. Решту зазначених коштів у сумі 900 грн. було сплачено позивачу 29 квітня 2025 року. 30 квітня 2025 року [PERSON] було звільнено з посади менеджера (управителя) у сфері надання інформації Відокремлений підрозділ Міжнародної Федерації Handicap в Україні. Згідно листа Відокремленого підрозділу Міжнародної Федерації Handicap в Україні вих.№03 від 13.05.2025 р. направленого на адресу позивача, відповідачем вказується, що відповідно до умов перебування у відрядженні, сума добових в розмірі 9700,00 розрахована коректно та виплачена в повному обсязі. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно дост. 1 Закону України «Про оплату праці`працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями , працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Частиною першою статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.\~ Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Як вбачається з матеріалів справи,\~ згідно Наказу TER_2025_Poltava_2429 від 04.03.2025 [PERSON] був направлений у відрядження до м. Київ на період з 11.03.2025 по 27.03.2025 включно, нараховані добові в сумі 9 700,00, були виплачені частинами: 8\~800 гривень 13.03.2025 року та 900 гривень 29.04.2025 року. Згідно виписки про рух грошових коштів по картці [PERSON] , 29.07.2025 йому було зараховано грошові кошти у розмірі 3300 грн, з призначенням зарплата від Відокремленого підрозділу Міжнародної Федерації Handicap в Україні. Таким чином, станом на 30.04.2025, тобто на дату звільнення [PERSON] відповідач провів повний розрахунок з позивачем по виплаті добових, відповідно до оновлено запиту та наказу на відрядження від 25.04.2025, а саме у розмірі 9\~700 грн. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міскрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. У\~Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012\~у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу\~викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~116,117,\~2371\~цього\~кодексу\~слід розуміти так, що\~для звернення працівника до суду\~з заявою про вирішення трудового спору\~щодо стягнення середнього заробітку\~за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди\~встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня,\~коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум,\~фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення). Таким чином,\~перебіг тримісячного строку\~звернення до суду\~починається з дня фактичного розрахунку з позивачем. Окрім того, структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положенням, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Крім того, структуру заробітної плати, на підставі\~статті 2 Закону України\~«Про оплату праці», визначено у положенні Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої\~наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5\~та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №\~\~\~\~114/8713, розробленої відповідно до\~Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII\~«Про державну статистику»\~та\~Закону України\~«Про оплату праці»\~з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції). Згідно з п.п. 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Отже, системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що витрати на відрядження не входять до структури заробітної плати. Також суд зазначає, що середній заробіток згідно зі статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника.\~ На вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним, тому позивач повинен був звернутися до суду за його стягненням в тримісячний строк, встановлений статтею 233 КЗпП України, з моменту звільнення або коли дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі № 446/509/16-ц вказав,\~що\~для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку\~за весь час затримки по день фактичного розрахунку при\~звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди\~встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник\~дізнався або повинен був дізнатися\~про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум,\~фактично з ним розрахувався. Позивач зазначаючи початком перебігу тримісячного строку з вимогою до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є саме дата коли 29.07.2025 року він отримав доплату в розмірі 3300 грн, однак як вказує відповідач дана виплата була здійснена виключно для врегулювання ситуації та запобіганню подальшим суперечкам. Таким чином матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 03 квітня 2025 року ознайомився з оновленим запитом на відрядження,\~про що\~свідчить його\~підпис,\~де була\~зазначена сума\~добових у\~розмірі 9\~700\~грн,\~отже саме\~тоді він\~повинен був\~дізнатися про\~порушення свого\~права,\~однак із\~позовом про\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~по день\~фактичного розрахунку,\~останній звернувся\~13\~серпня 2025 року, тобто з пропуском тримісячного строку для звернення до суду,\~передбаченого\~ст. 233 Кодексу законів про працю України. Відповідно до п.10 строкового трудового договору №UKR_HR_0103 01.11.2022 р. укладеного між Відокремленим підрозділом Міжнародної Федерації Handicap в Україні та [PERSON] роботодавець має право відправляти працівника в службові відрядження з наданням гарантій і компенсацій, передбачених законодавством України.(а.с. 13 ) Оскільки витрати на відрядження не є складовою заробітної плати, а є компенсаційними виплатами, тому їх не можна включати до розрахунку середнього заробітку. Це зумовлено тим, що виплати, пов`язані з відрядженнями, є\~компенсаційними, а не складовою зарплати, і регулюються окремими положеннями законодавства, а не трудовим договором чи колективним договором.\~ З огляду на викладені обставини позивач пропустив строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки з позовом про стягнення середнього заробітку при звільненні він звернувся поза межами строку передбаченими\~статтею 233 КЗпП України. Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 198 227 грн. 61 коп. залишаються судом без задоволення. На підставі викладено,

Outcome: dismissed