Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

адвокат Негуєяв М.А., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом, у якому просить: збільшити розмір аліментів, які стягнуті ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року у справі № 304/621/16-ц, до 1/3 частини від усіх видів доходу [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 413 288,78 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 34. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року по справі № 304/621/16-ц затверджено мирову угоду, відповідно до якої відповідач щомісячно сплачує позивачу 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] та 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , та щомісячно зобов`язується надавати допомогу позивачці на утримання двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у натуральній формі (одяг, продукти харчування, канцелярське приладдя, дозвілля дітей та інше) на суму, що еквівалентна 500 грн на утримання обох дітей. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року становлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн. Частина 2 статті 182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Об`єктивно можна стверджувати, що 30 % від 3 196 грн, тобто 958,80 грн, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, оскільки не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 183 СК України якщо аліменти стягуються на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на вищезазначене вважає, що відповідач має платити аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Крім цього, відповідач аліменти у визначеному розмірі не сплачував. Згідно з даними Судової влади України, 17 травня 2016 року позивач звернулась до Перечинського районного суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, тобто нарахування заборгованості по сплаті аліментів за минулий час, індексацію та 3 проценти річних необхідно розраховувати з 17 травня 2016 року у розрахунку із прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який був встановлений законом у відповідальному періоді та 500 грн за кожний місяць додаткової допомоги у натуральній формі. У відповідності до проведеного позивачем розрахунку, загальна заборгованість по аліментам з 17 травня 2016 року по 01 квітня 2025 року з індексацією на [PERSON] складає 169 467,24 грн, а на [PERSON] 156 242,25 грн; заборгованість із додаткової допомоги, інфляційного збільшення та 3 процентів річних складає 87 579,29 грн. Таким чином загальна заборгованість з 17 травня 2016 року по 01 квітня 2025 року згідно з ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року по справі №304/621/16-ц складає 413 288,78 грн. З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом представника [PERSON] адвоката Негуляєва Максима Анатолійовича до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості зі сплати аліментів, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Дев`ятого червня 2025 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначив, що позивачем безпідставно заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментах, оскільки заборгованість по аліментах, які вже призначені на підставі судового рішення/ухвали суду про затвердження мирової угоди. Стягуються в межах виконавчого провадження при\~ виконанні рішення суду. Також позивачем не доведено обставин, які на підставі ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів. Пред`являючи позов про зміну розміру аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформацію про щомісячні доходи платника аліментів та зміни його сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені в позовній заяві обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів. Звертає увагу на те, що звернення з даним позовом до суду [PERSON] жодного разу не зверталась до нього з вимогою щодо сплати аліментів, оскільки такі надавались постійно добровільно. При цьому, через відсутність будь-яких спорів між ними, він не вимагав у позивача жодної письмової заяви на підтвердження факту отримання коштів. Це вказувало на підстави для відмови у задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий час. Також не підлягає до задоволення вимога позивача щодо стягнення індексації пені розміру аліментів та пені, оскільки індексацію визначає виконавець, а не суд. Одночасно вказує на те, що [PERSON] звернулась до суду з вимогами про стягнення індексації, пені та 3 відсотків річних з пропущенням строку позовної давності, а тому на підставі п. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні такого позову має бути відмовлено.\~\~\~\~\~ Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом представника [PERSON] адвоката Негуляєва Максима Анатолійовича до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості зі сплати аліментів закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Негуляєв М.А. не з`явилися, однак останній в електронній формі через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ламбрух О.С. у судове засідання також не з`явилися, однак останній в електронній формі через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2016 року у цивільній справі № 304/579/16-ц, яке набрало законної сили 28 червня 2016 року, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено шлюб, зареєстрований 18 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №34, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] розірвано; після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] »; дітей, а саме доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати при матері [PERSON] . Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року у цивільній справі № 304/621/16-ц, яка набрала законної сили 23 червня 2016 року, визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , за якою: 1. Відповідач щомісячно сплачує позивачу 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] та 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] .\~ 2. Відповідач щомісячно зобов`язується надавати допомогу позивачці на утримання двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у натуральній формі (одяг, продукти харчування, канцелярське приладдя, дозвілля дітей та інше) на суму, що еквівалентна 500 грн. 00 коп. на утримання обох дітей. 3. У свою чергу позивач відмовляється від своїх позовних вимог до відповідача у вигляді: а) Стягнення аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. б) Стягнення аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку щомісяця і до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та дружини закрито. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відтак право вимагати зміни (збільшення) розміру стягуваних аліментів не може заперечуватися як таке, адже стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, може не обмежуватися разовим здійсненням права на стягнення аліментів. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, щодо визначення розміру аліментів, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вирішуючи відповідні вимоги, приймає рішення відповідно до закону, встановлених обставин справи, на підставі наявних доказів. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів розмір витрат значно зріс та значно збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, тоді як відповідач аліментів взагалі не сплачував.\~ При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягнення з відповідача [PERSON] на утримання дітей, з огляду на пред`явлений позов, суд враховує наступне. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають сумнівів. Маючи на своєму утриманні двох малолітніх дітей позивач несе основний тягар як матеріального утримання таких, так і їх виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дітей та організацію їх життя. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 СК України). Суд також враховує те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, а отже зобов`язаний заробляти для забезпечення належного рівня життя та виховання своєї дитини. До того ж висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів, які в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при ухваленні даного рішення. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що достовірних відомостей про заробіток (дохід) відповідача у суду немає, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд, з огляду на інтереси дітей, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації, вважає за можливе збільшити розмір аліментів на утримання дітей та визначити такий у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.\~\~\~ Саме такий розмір аліментів відповідатиме насамперед інтересам самих дітей, якнайкращому забезпеченню їх прав, покриватиме суттєву частину витрат на них і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини. Як роз`яснено у абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України\~ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відтак позов у частині позовних вимог про збільшення розміру аліментів підлягає до задоволення. Що стосується позову [PERSON] у частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 413 288,78 грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Сімейним кодексом України визначено право та способи захисту у спорах про стягнення аліментів, а також у спорах про стягнення заборгованості з аліментів. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Отже є два способи виконання обов`язку батьків, які проживають окремо, в утриманні дитини: за домовленістю (добровільно), або за рішенням суду. Відповідно до частин першої, третьої статті 194 СК України (в чинній на час звернення з цим позовом редакції) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Вказані норми матеріального права визначають порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні, за заявою платника, поданою відповідно до статті 187 СК України, і саме в цьому випадку закон передбачає право на звернення до суду та стягнення заборгованості за аліментами. Стягнення ж заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує. Оскільки заборгованість за аліментами підлягає стягненню державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» на виконання ухвали Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року про стягнення аліментів, яка у відповідності до ч. 2 ст. 208 ЦПК України є виконавчим документом, а тому вказана позовна вимога не може бути самостійним предметом позову, у зв`язку з чим позов [PERSON] у цій частині до задоволення не підлягає.\~ Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21 (провадження № 61-2588св24). На підставі наведеного та

Outcome: partial