Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

ТОВ "Бізнес позика" звернулося\~в суд\~з позовом\~до [PERSON] \~ про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~у розмірі\~21 823,68\~грн. В обґрунтування позову вказує, що 14.02.2022 р. між ТОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 446704-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписано у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію". ТОВ "Бізнес позика" 14.02.2022 р. було направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 446704-КС-001 про надання кредиту. 14.02.2022 р. [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №446704-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою. Таким чином, 14.02.2022р. між ТОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було укладено договір № 446704-КС-001 про надання кредиту у розмірі 10 000 грн. на умовах строковості, поворотності, платності, зі строком кредитування 16 тижнів та зі сплатою відсотків за ставкою 0,91358938 % за кожний день користування кредитом. ТОВ "Бізнес позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, розмір якої станом на 04.09.2025 року становить 21 823,68 грн., яка складається з: 10 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 323,68 грн. - заборгованість за відсотками, 1 500 грн. - заборгованість за комісією. Зазначає, що відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та закону. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 21 823,68 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою суду від 09.10.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки Острозької міської ради Рівненської області від 08.10.2025 р. зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 14.02.2022 року між ТОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 446704-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який був підписаний відповідачем у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" (а.с.22-25). 14.02.2022 року ТОВ "Бізнес позика" направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №446704-КС-001 про надання кредиту (а.с.26-29). 14.02.2022 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 446704-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою (а.с.30-33). Таким чином, 14.02.2022 року між ТОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було укладено договір № 446704-КС-001 про надання кредиту, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до п.2.1-2.4 кредитного договору ТОВ "Бізнес позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредитування - 16 тижнів, строк дії договору до 06.06.2022р., процентна ставка 0,91358938% в день (фіксована). Пунктом 3.2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування проценти за кредитом нараховуються за ставкою, вказаною у п.2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Зі змісту кредитного договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником коштів (а.с.22 на звороті). До вказаного договору додані пропозиція (оферта) щодо укладання договору, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта (а.с.26-36). ТОВ "Бізнес позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яку було вказано позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується платіжним дорученням №493267463 від 14.02.2022 р. та випискою по рахунку відповідача за період 14.02.2022 р. - 06.06.2022 р., з якої вбачається, що 14.02.2022 р. на рахунок відповідача зараховано грошові кошти в сумі 10 000 грн. (а.с.37, 74-75). Банківську картку позичальника, на яку було перераховано кредитні кошти, було емітовано на ім`я [PERSON] , що підтверджується довідкою АТ КБ "Приватбанк" від 28.10.2025 р. (а.с.73). При цьому суд враховує, що відповідач мав доступ до свого рахунку, а відтак мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження (не надходження) коштів від кредитора на виконання укладеного договору, його розміру, або ж підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачем в порядку, передбаченому законом не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ "Бізнес позика". Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК\~України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином,\~\~судом встановлено,\~\~що відповідачем\~\~було порушено\~\~обов`язок\~\~з повернення\~кредитних\~коштів,\~що підтверджується\~випискою\~по\~рахунку\~боржника та\~розрахунком заборгованості,\~а\~відтак\~у позивача\~виникло\~право\~вимагати повернення\~\~частини позики,\~що\~залишилася\~в розмірі\~10\~000\~грн. та сплати відсотків. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отримавши кредитні кошти, відповідач погодився сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору № 446704-КС-001 від 14.02.2022 року сторони договору\~дійшли спільної\~згоди та\~встановили,\~що розмір\~процентів за\~користування кредитом\~становить 0,91358938 % в день. Пунктом 3.2 договору визначено, що протягом строку кредитування проценти за кредитом нараховуються за ставкою, вказаною у п.2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Суд враховує, що кредитним договором №446704-КС-001 від 14.02.2022 р. визначено, що кредит надано строком на 16 тижнів (112 днів) - з 14.02.2022 р. до 06.06.2022 р. Отже, розмір відсотків, що підлягають до стягнення становить 10 232,20 грн. (10 000 грн. (сума кредиту) х 0,91358938 %х 112 днів (строк кредитування) = 10 232,20 грн.). При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні. Одночасно суд враховує що позивачем не надано доказів ініціювання позичальником продовження строку кредитування. Отже, кредитором здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, передбаченого кредитним договором. Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16. Позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 16 тижнів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за 16 тижнів кредитування в розмірі 10 232,20 грн. Окрім того, закон про споживче кредитування безумовно та однозначно передбачає право позивача на встановлення комісії за надання кредиту за кредитним договором. Комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії до загальних витрат за договором. Так, умовами кредитного договору № 446704-КС-001\~від 14.02.2022року передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1 500 грн., яка на даний час не сплачена, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 21 732,20 грн., з яких 10 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 232,20 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та 1\~500 грн. - комісія за надання кредиту. Відповідно до ст.141\~ЦПК\~України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2 412,25 грн. (21 732,20 х 2 422,40 / 21 823,68 грн. = 2 412,25 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial