Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Адвокат Максимов Р.І., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою 22.08.2025, в якій просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №26025, вчинений 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №26025, за яким стягнуто зі [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №181-08/гр від 18.06.2008, укладеним із первісним кредитором ПАТ «ВіЕйБі Банк», у загальному розмірі 22\~394 грн. 14 коп., що включає: прострочену заборгованість за основою сумою кредиту 14\~418 грн. 24 коп., прострочену заборгованість по процентам за користування кредитом 5\~275 грн. 90 коп., прострочену заборгованість за комісією 2\~700 грн. 00 коп. Крім того, за вчинення виконавчого напису з боржника стягнуто плату відповідно до ст.31 Закону України «Про нотаріат», що визначає загальну суму вимог 23\~593 грн. 91 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 31.01.2022 відкрито виконавче провадження №68412736 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису. Жодних документів від ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» [PERSON] не отримувала, як і не була обізнана про намір стягнути з неї заборгованість у такий спосіб. Про наявність виконавчого напису та відкритого на його примусове виконання виконавчого провадження вона дізналася випадково, коли на усі її банківські рахунки було накладено арешт. На думку представника позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Зауважив, що при вчиненні виконавчого напису, приватний нотаріус не врахувала, що кредитний договір було укладено між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» 18.06.2008 зі строком дії до 17.06.2011, згідно з графіком платежів останній платіж мав бути сплачений 17.06.2011, тобто на момент пред`явлення вимоги дійсним кредитором строк вимоги сплинув. Крім того, станом на 17.06.2014 сплинув строк позовної давності, що приватним нотаріусом також не було враховано. Поміж іншим, будь-яких повідомлень про порушення виконання кредитних зобов`язань, вчинення виконавчого напису позивач не отримувала, що ставить під сумнів безспірність заявленої заборгованості. До того ж виконавчий напис нотаріусом вчинено на окремому бланку, а не на оригіналі нотаріально посвідченого кредитного договору, тобто з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо його форми. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчилася в наявності повідомлення [PERSON] як позичальника з боку ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» щодо наявності заборгованості за кредитним договором, як і не встановила безспірність такого боргу, чим порушила п.п.2.3 п.2, п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку, ст.ст.87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат». Вказані обставини в їх сукупності визначають можливість визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 22.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 22.09.2025 заяву про забезпечення позову, подану представником позивача одночасно з позовом залишено без розгляду. 13.10.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» представник позивача [PERSON] адвокат Максимов Р.І. подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №26025, вчинений 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості; стягнути з ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в сумі 23\~593 грн. 91 коп. в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Заяву про зміну предмету позову представник позивача мотивував тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 31.01.2022 відкрито виконавче провадження №68412736 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, яким стягнуто зі [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» грошові кошти в сумі 23\~593 грн. 91 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 01.10.2024 у виконавчому провадженні №68412736, звернуто стягнення на заробітну плату позивача [PERSON] , яку вона отримує у ВЧ [NUMBER] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 27.08.2025 у виконавчому провадженні №68412736, арештовано кошти [PERSON] на всіх рахунках у всіх банках. 29.08.2025 з метою зняття арешту з коштів, позивачем сплачено 26\~453 грн. 30 коп. на рахунок приватного виконавця. Після цього, постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 02.09.2025 закрито виконавче провадження №68412736 у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документу в повному обсязі. Згідно з відповіддю на адвокатський запит приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. №01-29/199489 від 12.09.2025, за час перебування виконавчого документу на виконанні загальна сума стягнута з позивача складає 26\~453 грн. 30 коп., які були розподілені та перераховані наступним чином: на користь стягувача ТОВ ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ перераховано 23\~593 грн. 91 коп., основна винагорода приватного виконавця 2\~359 грн. 39 коп., витрати виконавчого провадження 500 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, у разі визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпадає правова підстава набуття відповідачем ТОВ ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ коштів позивача в сумі 23\~593 грн. 91 коп., а у відповідача ТОВ ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ виникає зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна, тобто з ТОВ ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ підлягають стягненню на користь [PERSON] 23 593 грн. 91 коп. в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом. Оскільки стягнення з позивача коштів мало місце 29.08.2025, тобто після пред`явлення позову, представник вважає, що задля забезпечення належного захисту її прав подання заяви про зміну предмету позову шляхом збільшення розміру позовних вимог є необхідним. Ухвалою суду від 21.10.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову шляхом збільшення розміру позовних вимог. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Максимов Р.І. про свою участь в судовому засіданні не заявили, останній подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - Шпичак К.М. в межах встановленого процесуального строку правом на подання відзиву на позов не скористалася. Разом з тим, 12.11.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до відшкодування позивачем. Представник відповідача зауважила, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заперечує проти задоволення позовних вимог, однак жодних заперечень по суті не навела. Представник відповідача просила зменшити заявлені [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 14\~866 грн. 00 коп., повністю відмовивши в їх стягненні. Представник зауважила, що розмір таких витрат не відповідає критеріям співмірності, пропорційності, розумності, реальності та є необґрунтованим, зважаючи на обсяг виконаної адвокатом роботи та рівень складності справи, яка є малозначною, типовою. Про свою участь в судовому засіданні представник не заявила, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Правом на подання письмових пояснень по суті заявлених вимог не скористався. Інші учасники справи про свою участь в судовому засіданні не заявили, повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. З огляду на те, що жоден з учасників справи не заявив про свою участь в судовому засіданні та не подавав клопотань про відкладення розгляду справи, зважаючи на характер спору, предмет правовідносин суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності у письмовому провадженні. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 18.06.2008 між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №181-08/гр (бланковий споживчий кредит, ануїтет), за умовами якого банк надав позичальникові кредит у сумі 15\~000 грн. 00 коп. на поточні потреби зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 24% річних. Строк користування кредитом визначено до 17.06.2011 включно (п.1.3 договору). Порядок повернення кредиту та строки сторони узгодили відповідно до Графіку погашення кредиту і відсотків до кредитного договору шляхом здійснення ануїтетних платежів щомісячно по 588 грн. 00 коп., останній платіж 17.06.2011 у сумі 613 грн. 66 коп. Аналізом змісту та форми договору, копію якого надано позивачем при зверненні до суду, встановлено, що кредитний договір було укладено між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] у простій письмовій формі. 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №26025, про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «ВіЕйБі Банк» (до перейменування ВАТ «ВіЕйБі Банк») за договором відступлення права вимоги за кредитними договорами №6797 від 27.03.2018, заборгованості за кредитним договором №181-08/гр від 18.06.2008 у розмірі 22\~394 грн. 14 коп. за період з 27.03.2018 до 14.05.2021, що включає: прострочену заборгованість за основою сумою кредиту 14\~418 грн. 24 коп., прострочену заборгованість по процентам за користування кредитом 5\~275 грн. 90 коп., прострочену заборгованість за комісією 2\~700 грн. 00 коп. За вчинення виконавчого напису зі [PERSON] стягнуто плату відповідно до ст.31 Закону України «Про нотаріат». Загальна сума вимог 23\~593 грн. 91 коп. Звертаючись до суду з позовом про оспорювання виконавчого напису, [PERSON] не оспорювала факт укладення кредитного договору №181-08/гр від 18.06.2008 та виникнення між нею та первісним кредитором ВАТ «ВіЕйБі Банк» фінансово-договірних зобов`язань, не визнаючи при цьому розмір заборгованості, стягнутої з неї у позасудовому порядку за оспорюваних виконавчим написом на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» як дійсного кредитора. У січні 2022 року заява про примусове виконання виконавчого напису надійшла від ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на адресу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 31.01.2022 відкрито виконавче провадження ВП №68412736 з примусового виконання виконавчого напису №26025 від 16.06.2021, стягувачем визначено ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», боржником [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] . Постановою приватного виконавця від 27.08.2025 накладено арешт на кошти боржника в банківських установах. З інформації про виконавче провадження ВП №68412736 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, при перевірці за ідентифікатором для доступу за посиланням в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors слідує,\~що постановою\~приватного виконавця\~від 01.10.2024\~звернуто стягнення\~на заробітну\~плату [PERSON] шляхом здійснення відрахувань з її доходів у розмірі 20%, оскільки встановлено, що вона перебуває у трудових відносинах з ВЧ [NUMBER] . Постановою приватного виконавця від 02.09.2025 виконавче провадження закінчено у зв`язку із повним задоволенням боржником вимог стягувача за виконавчим документом, а також стягненням з боржника у повному обсязі основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження; припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення; негайно припинено примусове стягнення із заробітної плати боржника. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , діючи через представника, посилалася на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~та\~Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, оскільки на момент вчинення виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, заявлені з пропуском строку позовної давності. До того ж належних документів, які б підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором нотаріусу не було надано взагалі, як і не надано доказів отримання позивачем вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, що перешкоджало нотаріусу дійти висновку про безспірність заборгованості. Надаючи оцінку таким доводам представника позивача та обґрунтованості пред`явлених вимог, суд виходить з такого. За загальним правилом ст.ст.15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п.19\~ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»,\~п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Положеннями\~ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням ст.ст.15,\~16,\~18 ЦК України, ст.ст.50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999\~затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014 Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.022017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення\~\~ змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акта стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у\~ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені\~ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22.02.2017, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня 22.02.2017, отже, і\~п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~також втратив чинність з цього дня. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ №1172\~\~від\~\~29.06.1999\~у редакції станом на\~час вчинення оспорюваного виконавчого\~напису, стосувався\~лише нотаріально посвідчених договорів. Відомості про нотаріальне посвідчення договору, за яким із [PERSON] стягнута заборгованість, в матеріалах справи відсутні. Дослідженням копії договору, наявної в матеріалах справи, встановлено, що він був укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що виключає можливість вчинення на ньому виконавчого напису нотаріусом. Позивач також вказувала, що жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, а також стосовно намірів відповідача звернути стягнення за виконавчим написом на її адресу не надходило. Крім того, суд вважає слушними доводи представника позивача про стягнення заборгованості з істотним пропуском строку позовної давності та нарахування процентів поза межами строку дії кредитного договору, що є протиправним. Суд приймає до уваги такі доводи позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, тому не підлягає примусовому виконанню. З огляду на вищевикладені доводи та установлені обставини справи, суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого способу захисту порушеного права позивача [PERSON] на недоторканність її грошових коштів. Щодо заявленої адвокатом Максимовим Р.І. в інтересах [PERSON] вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 23\~593 грн. 91 коп., стягнутих в рамках виконавчого провадження з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. За ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна, є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів. Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт, сплати коштів. Відповідно, за відсутності правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Набуття майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього». У свою чергу, в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20 зазначено, що набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція\~ст.1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 ЦК України, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~ст.1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Згідно з відповіддю на адвокатський запит приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. №01-29/199489 від 12.09.2025, за час перебування виконавчого документу на виконанні загальна сума стягнута з позивача складає 26\~453 грн. 30 коп., які були розподілені та перераховані наступним чином: на користь стягувача ТОВ ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ перераховано 23\~593 грн. 91 коп., основна винагорода приватного виконавця 2\~359 грн. 39 коп., витрати виконавчого провадження 500 грн. 00 коп. Аналогічні відомості про здійснені платежі та їх зарахування у вищевказаному порядку зазначені у фільтрованій виписці по рахунку [PERSON] за період з 01.01.2022 до 10.09.2025, наданій АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Таким чином, враховуючи доведеність факту вчинення виконавчого напису нотаріуса без правових на те підстав, доведеність обсягом наданих позивачем доказів проведення стягнення з неї на користь ТОВ ФК\~КРЕДИТ-КАПІТАЛ грошових коштів в сумі 23\~593\~грн.\~91\~коп. в рамках примусового виконання виконавчого напису, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відповідно до ст.1212 ЦК України такі кошти є безпідставно набутими відповідачем, а тому вважає за необхідне стягнути їх з відповідача на користь позивача в заявленому позивачем розмірі, а відтак позовні вимоги задовольнити повністю. Приходячи до такого висновку, суд вважає за доцільне акцентувати увагу позивача на її представника, що правові підстави для компенсації грошових коштів, утриманих зі [PERSON] на компенсацію витрат на проведення виконавчих дій, основної винагороди приватного виконавця, зарахованих на рахунок приватного виконавця, положеннями Закону України «Про виконавче провадження» встановлено в окремому, позасудовому, порядку та повернення цих коштів та не стосуються предмету даного спору. При цьому, обставини наявності або відсутності заборгованості позивача за кредитним договором перед відповідачем, за яким було вчинено напис, не є підставою для відмови у поверненні коштів на підставі ст.1212 ЦК України, однак можуть бути предметом окремого судового розгляду. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, відтак вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. за пред`явлення позову (2 самостійні вимоги). Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, які [PERSON] просить відшкодувати, то вирішуючи питання про можливість їх стягнення з відповідача, з урахуванням поданого відповідачем клопотання про їх зменшення, суд виходить з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує\~зі ст.137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~з іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Як слідує з ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи\~пов`язані ці\~витрати з\~розглядом справи; чи\~є розмір\~таких витрат\~обґрунтованим та\~пропорційним до\~предмета спору\~з урахуванням\~ціни позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд при вирішенні вказаного питання також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18. Суд також зазначає, що в п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Судом встановлено, що 04.02.2022 між адвокатом Максимовим Р.І. та [PERSON] було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. У п.2 визначено перелік послуг та доручень, які адвокат вправі виконувати в інтересах [PERSON] . Додатком №1 до договору визначено перелік наданих адвокатом послуг та їх вартість за кожним із видів, зокрема: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку 1\~240 грн. 50 коп., складання цивільного позову 4\~962 грн. 00 коп., складання заяви про забезпечення позову 1\~240 грн. 50 коп., участь в судових засіданнях 7\~443 грн. 00 коп., що загалом складає 14\~886 грн. 00 коп. При цьому, як слідує з акта приймання-передачі наданих послуг до договору від 23.02.2022, адвокатом Максимовим Р.І. було надано такі послуги: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку 1\~240 грн. 50 коп., складання цивільного позову 4\~962 грн. 00 коп., що загалом складає 6\~202 грн. 50 коп., які було сплачено [PERSON] відповідно до товарного чеку від 04.02.2022. Крім того, як слідує з акта приймання-передачі наданих послуг до договору від 12.10.2025, за складання адвокатом Максимовим Р.І. заяви про зміну предмету позову [PERSON] сплатила 1\~240 грн. 50 коп. У силу ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За змістом заяви про зміну предмету позову, представником позивача наведений попередній розрахунок судових витрат, до якого включено: витрати по сплаті судового збору 2\~422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу 14\~866 грн. 00 коп. При цьому, представник залишив за собою право на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу на підставі п.8 ч.8 ст.141 ЦПК України після ухвалення рішення в межах визначеного законом процесуального строку. На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що в рамках розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів, позовна заява, заява про забезпечення позову, заява про зміну предмету позову шляхом збільшення розміру позовних вимог були подані до суду її представником адвокатом Максимовим Р.І., який безпосередньої участі в жодному із призначених судових засідань у справі не брав, додаткових доказів на підтвердження заявлених вимог не долучав, інших заяв, клопотань чи пояснень не подавав. Таким чином, фактично обсяг наданої адвокатом правової допомоги обмежився виключно складанням процесуальних документів та їх поданням до суду. Зважаючи на викладене, характер справи, яка є малозначною та типовою, обсяг наданих послуг, суд вважає за можливе компенсувати понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7\~443 грн. 00 коп. шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача, що буде пропорційним з обсягом наданої правничої допомоги, відповідатиме принципам розумності і співмірності, а тому клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved