Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю\~«ФК «ГЕЛЕКСІ» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №167841 у розмірі 23837 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2423 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та [PERSON] за допомогою інформаційно- телекомунікаційної системи було укладено договір позики №167841 від 22.06.2020 року в електронній формі. На підставі зазначеного вище договору Позичальнику надано в позику грошові кошти в сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши [PERSON] позику, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови договору позики, в результаті чого виникла заборгованість за договором на загальну суму 23837 грн. Ухвалою суду від 24.10.2025 року відкрите провадження у справі та призначений судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України не надходило. 25.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Гаврилова Д.О. надійшов відзив, в якому він зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки кредитний договір від 22.06.2020 року був укладений на строк до 06.07.2020 року, а з позовом до суду позивач звернувся після спливу трирічного строку, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також вказав, що заявлена позивачем сума заборгованості є необґрунтованою, оскільки вимоги про стягнення понад 50 % вартості кредиту суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності, а умови договору в цій частині є несправедливими відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, представник відповідача наголосив, що нарахування процентів та комісії поза межами встановленого договором строку кредитування є неправомірним. Додаткові угоди, додані до позовної заяви, не містять підписів сторін, а тому не можуть бути належним доказом продовження строку кредитування. Позивач мав право нараховувати проценти лише до 06.07.2020 року, а після спливу строку дії договору може застосовуватися лише відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, але не договірні проценти. Враховуючи викладене, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати на правничу допомогу. 25.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказує, що відповідач у своєму відзиві фактично не заперечує ключових обставин справи, а саме: укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявності заборгованості. Відповідно до ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнаються стороною у справі. Договір позики №167841 від 22.06.2020 року був укладений в електронній формі, а відповідач свої обов`язки щодо повернення позики не виконав. Щодо нарахування процентів та комісії, представник позивача вказав, що ці платежі передбачені умовами договору та відповідають вимогам ст.ст. 526, 610, 611, 1048, 1050 та 625 ЦК України. Підвищена комісійна винагорода, встановлена пунктом 5.3 договору, є визначеною сторонами мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання і може нараховуватися після закінчення строку кредитування відповідно до ст. 625 ЦК України. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховував підвищену комісію саме як санкцію за прострочення, а не як проценти за правомірне користування кредитом. Стосовно доводів про пропуск позовної давності представник позивача зазначив, що перебіг позовної давності був зупинений на час дії карантину COVID-19, а також окремо на весь період воєнного стану відповідно до пунктів 12 та 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. З огляду на це, звернення позивача до суду 13.10.2025 року відбулося в межах установленого законом строку. З урахуванням наведеного представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» у повному обсязі. \~ \~ \~ \~У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2\~ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено що 22.06.2020 року між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] укладено Договір позики № 167841 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями та підписання одноразовим ідентифікатором xs7f88g7, за умовами\~якого:\~Позикодавець надає\~Позичальнику позику,\~а Позичальник\~зобов`язується\~повернути позику,\~проценти та\~комісійну винагороду\~за користування\~позикою у\~відповідності до\~умов Договору,\~в національній\~грошовій одиниці\~України -\~гривні,\~в сумі\~та строк:\~сума позики\~5000,0\~грн.;\~плата за\~користування позикою\~у вигляді:\~процентів складає\~0,01%\~в день\~від поточного\~залишку позики;\~комісії складає\~1,1%\~в день\~від початкового\~розміру позики;\~нарахування процентів\~за Договором\~здійснюється за\~фактичну кількість\~календарних днів\~користування позикою;\~нарахування комісії\~за Договором\~здійснюється за\~фактичну кількість\~календарних днів\~користування позикою;\~строк повернення\~позики:\~06\~липня 2020\~року;\~позика надається\~Позичальнику в\~сумі,\~що зазначена\~в пп.1.1.1.\~Договору в\~безготівковій формі\~(шляхом\~зарахування відповідної\~суми на\~банківській рахунок\~Позичальника)(а.с.6-7). Згідно з Графіком платежів до Договору позики № 167841 від 22.06.2020 року сума позики 5000,00 грн.; проценти за користування позикою 7,0 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 770,00 грн., термін платежу 06.07.2020 року, всього\~5777,00 грн. (а.с.8). ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ»» свої зобов`язання за Договором позики виконало та 22.06.2020 року надало Позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ») (а.с.18). Кошти були перераховані ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ»), яке на підставі договору № 04/08-17-ПК від 04.08.2017 надавало послуги ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку (а.с.17). Крім того, відповідачем підписано Паспорт позики, який містить загальні умови щодо позики (а.с.10-11). 22.06.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 167841 від 22.06.2020 року, відповідно до якої строк повернення позики (термін платежу) змінено на 21.07.2020 року (а.с.8). Також, 22.06.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору №167841 від 22.06.2020 року, відповідно до якої строк повернення позики (термін платежу) змінено на 04.08.2020 року (а.с. 9). При цьому графіки платежів до додаткових угод та розмір платежів залишився незмінними. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» належним чином виконав умови вищевказаного договору позики та перерахував відповідачу [PERSON] грошові кошти в обумовленому розмірі на її банківську картку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , після отримання кредитних належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Так, згідно з розрахунком заборгованості за період з 22.06.2020 року по 01.08.2020 року за договором позики № 167841 від 22.06.2020 року заборгованість [PERSON] становить\~23837 грн., з яких 5000,00 грн. - заборгованість за позикою; 18837 грн. - заборгованість за процентами та комісії за користування позикою (а.с.12-14). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, в якому погоджено умови надання кредиту, строк та порядок його повернення. Даний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Разом з тим, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 23837 грн., а саме: 5000,00 грн. заборгованість за позикою; 18837 грн. заборгованість за процентами та комісії за користування позикою. Матеріали справи підтверджується те, що відповідач отримала позику в розмірі 5000,00 грн., а тому заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення іншої частини заборгованості суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з вимогами ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Сторонами в договорі позики погоджено порядок і строки повернення кредиту, загальну вартість позики та встановлено строк кредитування\~до 04.08.2020 року. В межах вказаного строку, відповідач була зобов`язана повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також комісію. Доказів того, що в подальшому сторонами було пролонговано вказаний договір матеріали справи не містять. Пунктом 1.1.3 договору позики № 167841 від 22.06.2020 року встановлено, що нарахування процентів за договором здійснюється на фактичну кількість календарних днів користування позикою, проте дані положення не ґрунтуються на\~вимогах закону\~та є такими, що ставлять у невигідне становище споживача. Враховуючи вищевикладене, нарахування позивачем відсотків та комісії за договором позики № 167841 від 22.06.2020 року в розмірі 18837 грн., є несправедливим, оскільки значно перевищує суму позики та не узгоджується з розміром відсотків та комісії, що були узгоджені сторонами в Графіку платежів як до Договору позики, так і до додаткових договорів. При цьому відомості про нарахування позивачем процентів за порушення умов договору відповідно до\~статті 625 ЦК України\~у матеріалах справи відсутні. Таким чином, заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 18837,00 грн., заборгованості по процентам та комісії за користування позикою підлягають до часткового задоволення та з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками за договором позики за період з 22.06.2020 року по 04.08.2020 року в розмірі 770,00 грн. (7,0 грн. проценти та 770,0 грн. комісія). Суд звертає увагу позивача на те, що припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове поверненння кредиту згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах, тобто у випадку подальшого прострочення виконання зобов`язання, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Дана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, та у постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 5777,00 грн. Стосовно доводів представника відповідача Гаврилова Д.О. щодо пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне. ЦК України\~визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст.\~256,\~257 ЦК України). 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строки, визначені статтями 257,\~ 258,\~ 362,\~ 559,\~ 681,\~ 728,\~ 786,\~ 1293\~ цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє\~постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383\~до 30 червня 2023 року. Крім того,\~відповідно до п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який було виключено на підставі Закону\~№ 4434-IX від 14.05.2025,\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Кредитний договір укладено 22.06.2020 року на строк до 06.07.2020 року, тому строк позовної давності у випадку недотримання відповідачем умов договору мав би закінчитись 07.07.2023 року. Позивач звернувся до суду 14.10.2025 року, а тому враховуючи продовження та зупинення строку позовної давності на підставі вищенаведених нормативних актів, ним не допущено пропуску строку позовної давності. Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ Згідно платіжної інструкції № 1619 від 10.10.2025 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2423 грн. 00 коп. (а.с.5), враховуючи норми ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» про те, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, який він просить стягнути з відповідача. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial