Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У квітні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - третя особа 1), Державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Василевська О.П. (далі по тексту - третя особа 2), в якому просила суд: 1) визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку з наступними господарськими спорудами: веранда - 8,9 кв.м, санвузол - 2,1 кв. м, кухня - 10,7 кв.м, коридор - 4,2 кв. м, вбиральня - 1,1 кв.м, житлова - 19,6 кв.м, житлова - 12,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) скасувати та виключити з відповідного реєстру арешт, накладений на невизначене майно, все майно, власником якого є [PERSON] , зокрема: - реєстраційний номер обтяження: 1435356, зареєстрований 03 листопада 2004р. Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н, 24 січня 2000р., Відділ державної виконавчої служби у Радянському районі та вилучити відповідний запис про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Архівний номер: 2294896KIEV1, Архівна дата: 25 лютого 2000р., дата виникнення: 25 лютого 2000р., № реєстра: 3-356, внутр. № A101163A23F15831624E, коментар.: вх.906(16:54) 2 заб.; - реєстраційний номер обтяження: 1435363, зареєстрований 03 листопада 2004р. Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н, 24 січня 2000р., Відділ державної виконавчої служби у Радянському районі та вилучити відповідний запис про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Архівний номер: 2294913KIEV1, Архівна дата: 25 лютого 2000р., дата виникнення: 25 лютого 2000р., № реєстру: 3-355, внутр. № 5501163823F147304D2B, коментар.: вх.906(16:55). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивачка. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, зокрема на частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відтак, позивачка, в досудовому порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з наявністю обтяження на нерухоме майно (номер запису про обтяження 24363719 від 03 листопада 2004р.) та повідомлено, що видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Крім того, в листопаді 2021р. позивачкою було отримано вже іншу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з наявним арештом на частину вищевказаного будинку на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Радянського районного управління юстиції у м. Києві від 24 січня 2000р. (номер запису про обтяження 1435363 та 1435356 від 03 листопада 2004р.). У зв`язку з чим позивачка звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва, з позовними вимогами щодо скасування арешту, які було задоволено та скасовано арешт з усього майна [PERSON] , виключено запис про обтяження 1435363. У вересні 2023р. позивачка звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві із заявою щодо прийняття до виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023р. та скасування обтяження, у відповідь на подану заяву останній було повідомлено, що на виконанні у відділі не перебували виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , тому, встановити підстави накладення обтяжень не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, передані державним виконавцям по 2019р. знищені за закінченням терміну зберігання. Відтак, виконати отримане судове рішення та скасувати арешти в позасудовому порядку та отримати свідоцтво про право на спадщину є неможливим. Звернувшись із зазначеним судовим рішенням до Першої київської державної нотаріальної контори в черговий раз позивачем було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через наявність зареєстрованих обтяжень та з огляду на те, що на все невизначене майно накладено арешт. Відтак, позивачка, яка є спадкоємцем майна померлого батька [PERSON] , позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказане нерухоме майно у зв`язку з наявністю не скасованого арешту щодо нього, у позасудовому порядку [PERSON] позбавлена можливості зняти арешт з майна, з огляду на те, що виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень по 2019р. знищені за закінченням терміну зберігання, а тому вона просить вирішити це питання у судовому порядку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадженні і призначено справу в підготовче засідання. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2025р. залучено до участі у справі, в якості третьої особи [PERSON] (далі по тексту - третя особа 3). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2025р. задоволено заяву представника позивача та замінено неналежного відповідача - Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію, на належного відповідача - Київську міську раду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2025р. задоволено заяву представника позивача про закриття провадження по справі, в частині позовних вимог та закрито провадження по справі, в частині заявлених позовних вимог про скасування та виключення з відповідного реєстру арешту, накладеного на невизначене майно, все майно, власником якого є батько позивачки [PERSON] , зокрема, реєстраційний номер обтяження 1435363, зареєстрований 03 листопада 2004р. Першою київською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови б/н, 24 січня 2020р., Відділ державної виконавчої служби у Рядянському районі та вилучення відповідного запису про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Архівний номер: 2294913KIEV1, Архівна дата: 25 лютого 2000р., дата виникнення: 25 лютого 2000р., номер реєстру: 3-355, внутр. номер 5501163823F147304D2B, коментар: вх. 906 (16:55). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання сторона позивача, відповідача, третя особа 2, подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і просить суд їх задовольнити. Треті особи 1, 3, про час та місце розгляд справи були оповіщені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки не повідомили, у встановлений судом строк, пояснення на позов не подавали. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін, третіх осіб 1-3. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації смерті Київського міського управління юстиції 06 лютого 2000р., актовий запис № 1860 та свідоцтвом про народження позивачки, серії [NUMBER] , виданим Жовтневим РАЦС м. Києва 07 березня 1967 р., актовий запис № 773. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 01 квітня 1994р. (а.с. 9 т. 2) державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Чвановою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 15-1135. Судом встановлено, що в досудовому порядку позивачкою, як спадкоємцем першої черги за законом, було подано (матеріали спадкової справи № 950/2002, заведеної до майна померлого [PERSON] ), 17 жовтня 2002р. заяву про прийняття спадщини та про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину вищезазначеного житлового будинку. 07 листопада 2018р. державним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявним арештом на частину вищевказаного будинку, на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Радянського районного управління юстиції у м. Києві від 24 січня 2000р. (номер запису про обтяження 24363719 від 03 листопада 2004р.). 18 листопада 2021р. позивачкою було отримано другу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з наявним арештом на частину вищевказаного житлового будинку, на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Радянського районного управління юстиції у м. Києві від 24 січня 2000р. (номер запису про обтяження 1435363 та 1435356 від 03 листопада 2004р.). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2023р. по цивільній справі № 761/14594/22, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна було задоволено. Знято арешт з невизначеного, усього майна [PERSON] , накладений відповідно до постанови Відділу Державної виконавчої служби Радянського районного управління юстиції у м. Києві від 24 січня 2000р., та виключено запис про обтяження № 1435363 від 03 листопада 2004р. 22 вересня 2023р. позивачка звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві із заявою щодо прийняття до виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023р. по цивільній справі № 761/14594/22 та скасування обтяження. У відповідь на подану заяву, позивачку було повідомлено, що на виконанні у Відділі не перебувають виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , а тому встановити підстави накладення обтяжень не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, передані державним виконавцем по 2019р. знищені за закінченням терміну зберігання. Роз`яснено щодо можливості звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Звернувшись з вищевказаним судовим рішенням до Першої київської державної нотаріальної контори, було знову винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 січня 2024р. через наявність зареєстрованих обтяжень та з огляду на те, що на все невизначене майно накладено арешт. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що як спадкоємиць першої черги за законом після смерті її батька, вона позбавлена можливості у позасудовому порядку зняти арешт із нерухомого майна, а саме 1/2 частини житлового будинку з наступними господарськими спорудами: веранда - 8,9 кв.м, санвузол - 2,1 кв.м, кухня - 10,7 кв.м, коридор - 4,2 кв.м, вбиральня - 1,1 кв.м, житлова - 19,6 кв.м, житлова - 12,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] , та у зв`язку з цим реалізувати у повній мірі свої права як спадкоємця до майна померлого [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Аналогічні норми містились в ст. ст. 524, 527, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963р.), які діяли на час відкриття спадщини, після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Із встановлених судом обставин вбачається, що на час звернення з позовною заявою до суду наявність арешту на майно спадкодавця позбавляє позивачки вільно розпоряджатися спадковим майном та отримати свідоцтво про право на спадщину. При цьому суд не вбачає підстав для продовження обтяження на майно. Зокрема, суд враховує, що будь-яких належних та допустимих доказів на спростування зазначеного до суду не подано. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування та виключення з відповідного реєстру арешту, накладеного на невизначене майно, все майно, власником якого є [PERSON] , зокрема: реєстраційний номер обтяження: 1435356, зареєстрований 03 листопада 2004р. Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н, 24 січня 2000р., Відділ державної виконавчої служби у Радянському районі та вилучити відповідний запис про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Архівний номер: 2294896KIEV1, Архівна дата: 25 лютого 2000р., дата виникнення: 25 лютого 2000р., № реєстру: 3-356, внутр. № А101163А23F15831624E, коментар: вх.906(16:54) 2 заб. Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на вказане вище майно в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи № 950/2002, заведеної державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Василевською О.П. до майна померлого [PERSON] , вбачається, що позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про оформлення своїх спадкових прав, проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії через наявність зареєстрованих обтяжень та з огляду на те, що на все невизначене майно померлого накладено арешт. Із матеріалів вказаної спадкової справи не встановлено наявності інших спадкоємців, у тому числі передбачених ст. ст. 1241, 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 1 та 3, ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з метою захисту прав позивачки, як спадкоємця за законом першої черги спадкодавця [PERSON] , слід визнати за нею право власності на частину житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 01 квітня 1994р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Чвановою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 15-1135.

Outcome: partial