Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

22.08.2025 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зав`язку, який зареєстрований судом 28.08.2025, мотивуючи тим, що рішення Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 30 грудня 2015 року у справі № 357/17024/25, провадження № 2/357/5320/2015, з нього стягнуті аліменти на користь [PERSON] на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2015 і до досягнення дітьми повноліття. 13.05.2016 державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 51087050 щодо виконання вказаного рішення суду. 16 липня 2024 року між ним та [PERSON] було укладено договір щодо визначення місця проживання дітей, за умовами якого вони визначили місце проживання дітей за місцем проживання батька: [ADDRESS] . Стягнення з одного з батьків аліментів на дитину, за умови, що ця дитина проживає та перебуває на його утриманні суперечить положенням ст. 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджується за рішенням суду з одного з батьків на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Таким чином, вказані обставини свідчать про відсутність підстав для подальшого стягнення з нього аліментів на користь відповідачки. Натомість, враховуючи, що діти проживають разом із ним та перебувають на його утриманні, у нього виникає право заявити вимогу про стягнення аліментів з [PERSON] . Тому просив припинити стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення суду у справі № 357/17024/25; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. 29.09.2025 [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що дійсно на підставі рішення суду стягувалися аліменти дітей з позивача на її користь та у державній виконавчій службі перебувало виконавче провадження. 16.07.2024 між нею та позивачем було укладено договір щодо визначення місця проживання дітей із батьком. Однак, вона не погоджується з позовом, адже позивач ухилявся від своєчасної сплати аліментів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість більше 240000,00 грн. Після початку війни позивач, будучи особою мобілізаційного віку, не маючи бажання служити в ЗСУ, дуже її просив відмовитися від стягнення аліментів та боргу щоб його не мобілізували. У зв`язку з чим був укладений договір про визначення місця проживання\~ дітей із батьком. Вона, з метою збереження життя батька своїх дітей, погодилася закрити виконавче провадження щодо стягнення аліментів, про що написала відповідну заяву до виконавчої служби, але з умовою, що борг позивач буде погашати. Оскільки діти постійно змінювали своє місце проживання, проживали то з батьком то з нею, у неї не було сумнівів у добросовісності намірів позивача\~ щодо матеріального забезпечення дітей. Наразі у неї на утриманні перебуває дочка [PERSON] , [INFO] , тому вона не працює, перебуває у відпусті по догляду за дитиною. Вона у добровільному порядку утримує своїх неповнолітніх дітей, будь яких пропозицій від позивача щодо внесення змін до договору від 16.07.2024 їй не надходило. Вона не згодна на стягнення з неї аліментів на користь позивача, оскільки він залишив не сплачену заборгованість по аліментах, але якщо суд дійде висновку про стягнення з неї аліментів, просила врахувати, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, а вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. 15.10.2025 [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що він не погоджується з твердженнями відповідачки про наявність заборгованості з сплати аліментів, оскільки в матеріалах виконавчого провадження наявні розписки відповідачки про отримання нею аліментів та відсутності боргу. Також, наявні квитанції про здійснення ним грошових переказів відповідачці в рахунок аліментів. Так, діти почергово проживали то з ним то з відповідачкою, але він продовжував виконувати свій обов`язок зі сплати аліментів та дбав про дітей. З часом сімейний стан, як й нього так і у відповідачки, змінився, вони утворили нові сім`ї. Після чого, діти почали проживати із ним, тому стягнення з нього аліментів суперечить фактичним обставинам справи. 11.05.2023 відповідачка звернулася до виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого документу. Тому, було прийняте спільне рішення про визначення місця проживання дітей із батьком та укладено відповідний договір. Обставини, викладені у позові відповідачкою не спростовані, а докази на підтвердження заперечень проти позову не надані. 11.11.2025 судом отримано заперечення [PERSON] на відповідь на відзив, у яких вона зазначила, що категорично заперечує проти позову, оскільки договір від 16.07.2024 підтверджує лише місце проживання дітей та укладався лише з метою уникнення позивачем служби в ЗСУ. Син [PERSON] на момент укладення договору проживав із нею та закінчував навчання у школі в с. Бесідка, де тимчасово вони проживали, у зв`язку із військовим станом в Україні. Діти увесь час зареєстровані та перебувають на її утриманні, а позивач не зареєстрував місце проживання дітей за своєю адресою. 01.09.2025, після отримання відповіді на запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки, судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29.09.2025-09:30. 29.09.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 27.10.2025 14:30, згідно ч.3 ст. 198 ЦПК України. 27.10.2025 судом постановлено ухвалу, про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника позивача адвоката Норика Миколу Володимировича. 27.10.2029 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду заяв сторін щодо спору та доданих до них додаткових доказів. 27.10.2025 судом постановлено ухвалу, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 13.11.2025-15:00. 13.11.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду заперечень відповідачки на відповідь на відзив з додатковими доказами; про виклик у судове засідання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , для з`ясування їхньої думки щодо спору за участі кваліфікованого психолога; про витребування з Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України інформації щодо перебування на виконанні виконавчого листа у справі №357/17024/15-ц, виданого 13.01.2016 Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дітьми повноліття; про відкладення судового засідання на 27.11.2025 - 15:00, у зв`язку із постановленими ухвалами. 27.11.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 09.12.2025- 08:30, у зв`язку із невиконанням ухвали суду про витребування доказів. 05.12.2025 від Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшли матеріали на виконання ухвали суду від 13.11.2025. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що діти проживали почергово то з ним то з відповідачкою, а з літа 2025 року вони обоє проживають із ним постійно. Виконавчий лист у справі № 357/17024/25 був повернутий відповідачці у добровільному порядку. Він до літа 2025 року сплачував аліменти відповідачці та немає заборгованості. З літа 2025 року відповідачка у добровільному порядку аліменти на дітей не надає, але з дітьми зустрічається і за їх бажанням їм допомагає. Так, йому відомо, що відповідачка має малолітню дитину, але вона неофіційно працює, проводить онлайн уроки з англійської мови, у неї є чоловік, який її і спільну їх дитину забезпечує. Він працює не офіційно, у середньому має дохід близько 20000, 00 грн на місяць, інших доходів немає, на праві власності має 1/4 частину квартири, у якій проживає його мати. Відповідачка має на праві власності є трикімнатну квартиру, будинок в селі, автомобіль.\~ Представник позивача, адвокат Норик Микола Володимирович, у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що 16.07.2024 між сторонами був укладений договір про визначення місця проживання дітей із батьком. Позивач не зареєстрував дітей за адресою проживання, адже це його право. Наразі аліменти не стягуються у примусовому порядку та не сплачуються у добровільному порядку на користь відповідачки, адже діти живуть із батьком та перебувають на його утриманні. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши учасників справи, думку дітей та психолога, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та відповідачка - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 25 травня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 року, у справі № 357/1924/16-ц, провадження № 2/357/1343/16, яке набрало законної сили 14.04.2026, шлюб між ними було розірвано. Сторони у справі являються батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року, у справі № 35717024/2015-ц, провадження № 2/357/5320/2015, яке набрало законної сили 11.01.2016, з [PERSON] на користь [PERSON] на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02.12.2015 і до досягнення дітьми повноліття. 13.05.2016 постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківськго міськрайонного управління юстиції Березовською Н.М. було відкрито виконавче провадження № 51087050, на підставі заяви стягувача, щодо виконання рішення у справі № 35717024/2015-ц, провадження № 2/357/5320/2015. 29.06.2023 постановою головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)\~ Шуляком Сергієм Дмитровичем виконавче провадження\~ № 51087050 було завершено відповідно до заяви стягувача від 11.05.2023. 16.07.2024 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір щодо визначення місця проживання та виховання дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцеркіського районного нотаріального округу Київської області Федорякою. О.С та зареєстрований у реєстрі за № 4063, відповідно до якого, місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьки визначили за місцем проживання батька: [ADDRESS] . Також, встановлено, що відповідачка - [PERSON] , [INFO] , являється матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , 11.05.2023 подала до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву щодо повернення виконавчого документу у справі щодо стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із мировою угодою, та подала до виконавчої служби розписки від 10.12.2020, 23.12.2021 та 22.12.2022, у яких зазначила про отримання коштів від [PERSON] в рахунок аліментів на дітей у період з 01.01.2020 по 10.12.2020, з 01.01.2021 по 23.12.2021, з 01.01.2022 по 22.12.2022, та про відсутність заборгованості по аліментах станом на дату складання розписок. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи: копією паспорта позивача Серії [NUMBER] виданого 13.04.2005, копією Витягу з реєстру Білоцерківської територіальної громади від 10.04.2025 № 2025/004723209, копією паспорта відповідачки Серії [NUMBER] виданого 29.06.2007, копією рішення суду від 20.12.2015 у справі № 357/17024/2015-ц, копією рішення суду від 22.03.2016 у справі № 357/1924/16-ц, копією Договору від 16.07.2024 за № 4063, копіями свідоцтв про народження дітей Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] , які видані повторно, Відповіддю на запит з Єдиного державного демографічного реєстру № 1716968 від 29.08.2025, копією витягу з актового запису про народження від 26.09.2025 № 001461482333, Витягом з реєстру Білоцерківської територіальної громади від 30.10.2025 за № 15.2-03/25812, матеріалами виконавчого провадження № 51087050. З копій квитанцій АТ «Укрпошта» вбачається про здійснення переказів на ім`я Фелдеші аліментів, а саме: 04.01.2022 3000,00 грн, 02.02.2022 1500,00 грн, 07.02.2022 4500,00 грн, однак достовірно встановити\~ платника та отримувача аліментів з вказаних доказів неможливо. З довідок Бесідської гімназії Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 03.11.2025 за № 01-16/57 та № 01-16/56 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчався у гімназії з 16.01.2023 до 13.06.2025, а\~ [PERSON] , [INFO] , навчалася у гімназії з 16.01.2023 до 11.07.2024. Неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснив, що він навчається у ліцеї № 15 на електромонтажника, проживає за адресою: [ADDRESS] разом із батьком та сестрою з середини літа 2025 року постійно, а до цього проживав періодично, то з матір`ю то з батьком. Батько його матеріально забезпечує, а з мамою він зустрічається, коли вона приїздить у місто,вони разом гуляють. Мати при зустрічі купує солодощі, але кошти не дає, одяг та продукти харчування не купує. Неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснила, що вона навчається у ліцеї № 9, проживає з літа 2024 року за адресою: [ADDRESS] разом із батьком за власним рішенням. Батько її забезпечує. З мамою вона зустрічається коли вона приїздить у місто, вони разом гуляють, вона щось купує її та брату, але кошти не дає. Психолог [PERSON] [PERSON] , яка працює з 14.04.2023 на посаді практичного психолога у Білоцерківському центрі соціально психологічної реабілітації дітей «Злагода» у судовому засіданні зазначила, що діти: [PERSON] , [INFO] , та\~ [PERSON] , [INFO] , творчі, різносторонні, обоє відвідують спортивну секцію з волейболу, [PERSON] займається посилено англійською мовою, а [PERSON] пише твори. Діти у судовому засіданні вільно висловили свої думки, без стороннього тиску. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 Сімейного Кодексу України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно з ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що 16.07.2024 [PERSON] та [PERSON] уклали Договір щодо визначення місця проживання та виховання дітей: [PERSON] , [INFO] , та\~ [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, вказаний договір не скасований та є чинним, та неповнолітні діти сторін у справі визначили, згідно ч.3 ст.160 СК України, своє місце проживання разом із батьком, з яким вони проживають та фактично знаходиться на його утриманні. Зважаючи на зазначене, суд вважає, що позивачем доведено підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання дітей на користь відповідачки,\~ у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що діти проживають разом із батьком і знаходиться на його утриманні, а відповідачкою заявлені позивачем вимоги не спростовано належними, допустимими та достатніми доказами, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплати\~ аліментів, шляхом припинення їх стягнення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог щодо припинення стягнення аліментів, які стягнуті на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 30 грудня 2015 року у справі № 357/17024/25, провадження № 2/357/5320/2015, починаючи з 22.08.2025. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, ч. 1 та ч. 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. У даному випадку, позивач, з яким проживають неповнолітні діти, обрав спосіб стягнення аліментів у частці від доходів матері дітей. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням положень ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 3196 грн. Відповідно до ч.1 - ч.3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.\~ Також, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину, адже аліменти на дитину є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише їх отримують та використовують їх від імені дітей. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 22.08.2025 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, підлягає до задоволення, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дітей. Суд приймає до уваги твердження відповідачки щодо її сімейного стану та народження дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з тим, народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, адже, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. (Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19). Крім того, відповідачкою, з урахуванням ст. 182 СК України, не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів у підтвердження заперечень проти позову, як і доказів, що між сторонами наявна добровільна домовленість, відповідно до ст. 181,187,189 СК України, щодо сплати аліментів на дітей. А згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам поданим позивачем у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, ч. 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн (за позовну вимогу щодо припинення аліментів), тому враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача стягуються вказані судові витрати. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, тому суд дійшов\~ висновку, про стягнення з відповідачки на користь держави судового збору в розмірі1211,20 грн.

Outcome: approved