Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Заявниця, [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем її матір`ю, [PERSON] ( [INFO] , померла [INFO] ), на час відкриття спадщини. Метою встановлення цього юридичного факту заявлено реалізацію права на оформлення спадщини за законом на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що її прийняв, якщо протягом встановленого строку не заявив про відмову від неї. На підтвердження заявлених вимог та обставин, що мають юридичне значення, Заявниця посилається на те, що вона є донькою спадкодавиці [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON] ). У березні 1998 року родина [PERSON] на сім`ю з трьох осіб отримала у спільну часткову власність шляхом приватизації квартиру [ADDRESS] . Незважаючи на те, що Заявниця була зареєстрована за іншою адресою, вона, за її твердженням, тривалий час і до моменту смерті матері постійно проживала разом з нею за вказаною адресою. Заявниця та спадкодавиця вели спільне господарство, мали спільний побут, спільні права та обов`язки. Заявниця здійснювала догляд за матір`ю, займалася її лікуванням. Після смерті матері Заявниця фактично стала володіти та розпоряджатися всім належним спадковим майном, вважаючи, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з матір`ю, і не подавала заяви про її прийняття нотаріусу. Заявниця звернулася до приватного нотаріуса Бугар Наталії Йожефівни із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено, оскільки постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, що й змусило її звернутися до суду з цією заявою. Мукачівська міська рада, що залучена до участі у справі як заінтересована особа, подала письмові пояснення, в яких просить суд відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею. Вважає подану заяву необґрунтованою та непідтвердженою належними і допустимими доказами. Звертає увагу на те, що у справі про встановлення факту спільного проживання письмові докази матеріали справи не містять. Зазначає, що Заявниця не вперше звертається до суду з такою заявою. Попередні заяви були залишені без розгляду через те, що Заявниця та/або її представник неодноразово не з`являлися у судове засідання. Стверджує, що Заявниця, усвідомлюючи відсутність доказів, які б підтверджували постійне проживання, спершу зверталася до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а не про встановлення факту. Заінтересована особа Приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Бугар Н.Й. у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами статті\~293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом статті 315 ЦПК України юридично значущими є факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо (пункт 2). Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (пункт 23). Правовідношенням у цій справі є встановлення юридичного факту, необхідного для прийняття спадщини, а саме факту постійного проживання Заявниці разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, у цій категорії справ суд повинен встановити дві ключові обставини, зокрема факт родинного зв`язку, що надає право на спадкування за законом і факт постійного спільного проживання Заявниці та спадкодавиці на момент смерті останньої ( [INFO] ). Суд, заслухавши пояснення Заявниці, дослідивши надані письмові докази, зокрема: свідоцтва про смерть та народження, документи, що підтверджують родинний зв`язок першої черги (донька), Свідоцтво про право власності на житло, а також вивчивши Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, встановив наступне. У березні 1998 року родина [PERSON] , яка складалася з 3-ох осіб отримала у спільну часткову власність шляхом приватизації квартиру [ADDRESS] , розмір частки кожного зі співвласників складала на момент приватизації 1/3. [INFO] , померла мати заявниці [PERSON] про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в книзі реєстрації смертей зроблено запис за № 1096 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (оригінал свідоцтва знаходиться у позивача) . До того часу, а саме [INFO] помер вітчим заявниці [PERSON] . Спадщину після його смерті як спадкоємець першої черги прийняла мати заявниці [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ним. Також встановлено, що існував заповіт на ім`я [PERSON] , яка відмовилась від спадщини на користь Заявниці [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно. Із заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи після смерті матері ніхто не звертався. Реєстрація місця проживання Заявниці [PERSON] з 2004 року була зафіксована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади. Постійне проживання це проживання в певному житловому приміщенні на іншій правовій підставі, ніж реєстрація, оскільки реєстрація місця проживання особи сама по собі не є безспірним доказом того чи іншого факту (в тому числі й факту постійного проживання). Факт постійного проживання, необхідний для прийняття спадщини, підлягає встановленню на підставі сукупності доказів, які беззаперечно свідчать про ведення спільного господарства, спільний побут, піклування, надання матеріальної допомоги, тощо. Свідки [PERSON] , як близька знайома Заявниці, та [PERSON] , як сусідка спадкодавиці, підтвердили, що пані [PERSON] тривалий час, аж до дня смерті матері, проживала з нею, доглядала її внаслідок похилого віку та хвороби, і вела спільне господарство за адресою [ADDRESS] . Ці покази суд оцінює як належні та допустимі докази, які підтверджують факт спільного побуту. Постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, де зазначено про звернення Заявниці та відмову іншого спадкоємця за заповітом ( [PERSON] ) на її користь, також свідчить про наявність нерозривного зв`язку Заявниці з родиною [PERSON] . Суд вважає, що надані Заявницею докази у сукупності, зокрема факт родинного зв`язку, її звернення до нотаріуса (хоча й поза строком) та покази свідків про постійний догляд та спільний побут (що є ознаками постійного проживання), переважають формальне значення відомостей про реєстрацію місця проживання Заявниці за іншою адресою. Відсутність реєстрації Заявниці за адресою спадкового майна не може бути підставою для відмови у встановленні юридичного факту, якщо факт постійного проживання доведений іншими об`єктивними та достовірними засобами доказування. Факт постійного проживання є категорією фактичною, а не виключно документальною, і може бути доведений іншими засобами доказування. Посилання міської ради на відсутність документальних доказів факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем на час його смерті зазначеного не спростовує, бо за наявності у заявника відповідної довідки житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-комунального кооперативу, органу місцевого самоврядування тощо він міг би реалізувати право на спадщину відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відсутність такої можливості є підставою для встановлення відповідного факту в судовому порядку. Те саме стосується реєстрації місця проживання заявника за іншою адресою. До того ж згідно з ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.\~Тобто особа має право зареєструвати одне місце проживання для офіційних цілей, але може мати й інші місця, де вона може проживати тимчасово або постійно.\~ Водночас відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України показання свідків є належним джерелом доказів. При цьому закон не вимагає доведення факту постійного проживання зі спадкодавцем певними засобами доказування. Окремо суд також вважає за необхідне зазначити, що заперечення заінтересованою особою доведеності юридичного факту в окремому провадженні не обов`язково означає наявність спору про право як підставу залишення заяви про його встановлення без розгляду (ч. 6 ст. 294 ЦПК України), якщо така особа не претендує на право, що виникає у заявника внаслідок встановлення судом відповідного факту. Заперечуючи проти доведеності заявленого факту, міська рада доказів на його спростування не надала, із заявою про визнання спадщини відумерлою протягом передбаченого ч. 2 ст. 1277 ЦК України до суду не звернулась. Щодо посилання представника міської ради на залишення попередніх заяв пані Швардак без розгляду суд бере до уваги , що відповідно до статті 257 Цивільного процесуального кодексу України, залишення заяви без розгляду є виключно процесуальною дією, що не є вирішенням справи по суті спору і не створює преюдиції (обставин, які не підлягають доведенню) щодо наявності чи відсутності юридичного факту. Залишення заяви без розгляду не позбавляє Заявницю права на повторне звернення до суду з аналогічною вимогою після усунення обставин, що стали підставою для такого залишення (наприклад, забезпечення явки). Таким чином, посилання на попередні процесуальні дії є нерелевантними для оцінки доказів і обґрунтованості вимог, заявлених у поточному провадженні, оскільки суд розглядає справу на підставі доказів, зібраних саме у цьому провадженні. Твердження Заінтересованої особи про те, що Заявниця, «усвідомлюючи відсутність доказів», змінила вимоги, є припущенням і не ґрунтується на правовій оцінці дій Заявниці. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України) є двома різними, але альтернативними способами реалізації спадкових прав у разі відсутності своєчасної формальної заяви нотаріусу. Постійне проживання (ст. 1268 ЦК України) є підставою для автоматичного (презумованого) прийняття спадщини, що виключає необхідність доведення поважності причин пропуску строку. Якщо спадкоємець доводить цей факт, питання пропуску строку взагалі не виникає. Звернення до суду про визначення додаткового строку (ст. 1272 ЦК України) є правовим інструментом, який використовується, якщо спадкоємець пропустив строк і не прийняв спадщину іншим способом. Вибір Заявницею найбільш дієвого, на її думку, правового механізму для захисту її законних спадкових прав є законною процесуальною стратегією, яка не може слугувати підставою для відмови у задоволенні вимоги, якщо остання підтверджується належними та допустимими доказами, оціненими судом. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що Заявниця, [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом і фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини ( [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] . Встановлення цього\~факту необхідне\~Заявниці для\~належного оформлення\~права на\~спадщину,\~а саме:\~для подальшого\~звернення до\~нотаріуса з\~метою отримання\~свідоцтва про\~право на спадщину. Виходячи з цього, Заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved