Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

13.06.2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Золотоніської міської ради, [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує наступним. [INFO] померла [PERSON] . Позивач є внучкою покійної [PERSON] . Ступінь споріднення позивач стверджує свідоцтвом про народження [PERSON] , Серії [NUMBER] , видане 18.09.1991 року Соснівським райвідділом ЗАГС, та свідоцтвом про народження батька позивача [PERSON] , Серії [NUMBER] , видане 17.09.1968 року Черкаським гор бюро ЗАГС. Зміна прізвища позивача « [PERSON] » на « [PERSON] » стверджується свідоцтвом про шлюб, Серії [NUMBER] , видане Відділом ДРАЦС по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції. У встановлений законом строк, позивач спадщину після смерті баби прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. Крім Позивача спадкоємцем за законом є син померлої - [PERSON] , який від прийняття спадщини відмовився, про що подав відповідну заяву до приватного нотаріуса. Інших спадкоємців, передбачених законодавством України та які прийняли спадщину немає. Спадкова справа за № 80/2023 заведена у приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Яни Іванівни. До складу спадщини увійшла 1/3 частина будинку [ADDRESS] , набута бабою у спільну часткову власність на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1997 року, зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) за № 440-2. Право власності на будинок зареєстровано за батьком позивача, бабою та позивачем в КП «ЧООБТІ» (Золотоніський відділок) 13.11.1998 року. Будинок був придбаний за 12 700.00 грн. Правочин обома сторонами повністю виконаний. Будь-яких заперечень чи зауважень ніхто зі сторін правочину не заявляв, отже спадкодавцем правомірно набута частина вказаною будинку і наявні підстави для визнання за Позивачкою права власності на вказане майно в порядку спадкування. У зв`язку з необхідністю оформити право власності на спадкове майно, Позивач звернулася по нотаріальної контори, де 05.03.2024 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Дана відмова обґрунтована тим, що в якості документа, який підтверджує право власності на зазначений будинок Позивачем був наданий договір купівлі-продажу, який зареєстрований на товарній біржі, але не був посвідчений нотаріально. Хоча на час укладення зазначеного договору, договори, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав договір купівлі-продажу був прийнятий КП «ЧООБТІ» (Золотоніський відділок) в якості правовстановлюючого документу, а за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як покупцями зареєстроване право власності на будинок. Спадкодавець [PERSON] та [PERSON] , діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої на той час позивачки, в установленому законом порядку уклали на товарній біржі договір купівлі-продажу будинку та зареєстрували право власності на будинок, отже дана угода була виконана сторонами повністю та з 1997 року позивачка з батьком та бабою мали легітимні очікування про набуття будинку у власність, які ніким не заперечувались. Відповідно до довідки КП «ЧООБТІ» від 27.03.2024 р. № 404 будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1997 року, зареєстрованим за номером 440-2 на Черкаській філії товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості». Отже, отримавши державну реєстрацію в КП «Черкаське ОБТІ» права власності на спірний будинок, який придбаний за договором купівлі-продажу №440-2 від 03.11.1997р., що зареєстрований на Товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості», держава тим самим визнала її право власності на такий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Окрім того, як вбачається з Договору дарування частини житлового будинку батько Позивача подарував їй свою 1/3 частину будинку [ADDRESS] та згідно Договору дарування частини земельної ділянки батько Позивача подарував їй свою 1/3 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . І як зазначено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або обов`язкової частки у спадщині не зверталися, а тому Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 371595741 виданої 27.03.2024 року за Позивачем зареєстровано право власності на 1/3 частку житлового будинку та 1/3 частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, незважаючи на те, що на теперішній час право власності померлої [PERSON] на спірний будинок зареєстроване у встановленому законом порядку, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, укладеного 03.11.1997р., в силу дії норми ст. 227 ЦК УРСР, свідчить про його недійсність, а відтак такий договір не є належним правовстановлюючим документом про підтвердження права власності на нерухоме майно, що перешкоджає Позивачу оформити право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку. Враховуючи, що Позивач прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] , але не має можливості отримати документ на підтвердження права власності на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, то її право є порушеним і підлягає захисту. Враховуючи той факт, що Позивач не має об`єктивної можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу та оформити право власності на спадкове майно, а тому змушена звертатися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спадщину на законом. Ухвалою суду від 14.06.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі, вирішено проводити судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого засідання. Ухвалою суду від 15.11.2024 року підготовче провадженні у справі закрито, призначено дату розгляду справи по суті. У зв`язку з неодноразовими неявками відповідача [PERSON] судовий розгляд відкладався, останній викликався до суду як судовими повістками так і шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача Золотоніської міської ради в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради та ухвалення судового рішення відповідно до чинного законодавства. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Отже, суд проводить судовий розгляд даної цивільної справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , відповідно до довідки КП «ЧООБТІ» від 27.03.2024 року за № 404 зареєстрований на праві власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1997 року, зареєстрованим за № 440-2 на Черкаській філії товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості». Отже, укладений між сторонами договір №440-2 від 03.11.1997 року зареєстрований на Товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості». Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений, про що розписка [PERSON] . Протягом всього часу з моменту укладення договору сторони відкрито володіли та користувались придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлені можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Таким чином, отримавши державну реєстрацію в КП «Черкаське ОБТІ» права власності на спірний будинок, який придбаний за договором купівлі-продажу №440-2 від 03.11.1997р., що зареєстрований на Товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості», держава тим самим визнала її право власності на такий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно із ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.7, 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржою». Згідно зі ст. ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст. 657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості розпорядження майном, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 156314, виданого 20.06.2011 року, співвласниками земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є [PERSON] (1/3 частина), [PERSON] (1/3 частина), [PERSON] (1/3 частина). Як вбачається з Договору дарування частини житлового будинку від 25.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного округу за реєст. № 5437, [PERSON] подарував свою 1/3 частину будинку [ADDRESS] [PERSON] , а згідно з Договором дарування частини земельної ділянки від 25.12.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського районного округу за реєст. № 5441, [PERSON] подарував свою 1/3 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 371595741, виданої 27.03.2024 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частку житлового будинку та 1/3 частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Таким чином право власності на подаровану 1/3 частину будинку та подаровану 1/3 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , встановлено та зареєстровано належним чином за [PERSON] , а тому у задоволенні вимог щодо визнання права власності за позивачем на вищевказану частку будинку та частку земельної ділянки слід відмовити. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.09.1968 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.09.1991 року та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17.05.2012 року, [PERSON] є онукою [PERSON] та дочкою [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.04.2023 року [PERSON] померла [INFO] у с. Деньги Золотоніського району Черкаської області у віці 87 років. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається з копії спадкової справи № 80/2023, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , спадщину після її смерті прийняла [PERSON] (заява від 02.05.2023 року), а син померлої [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] заявою від 15.08.2023 року. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Довідкою старости Деньгівського старостинського округу виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 02.05.2023 року за вих. № 137. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджено її заявою від 02.05.2023 року, посвідченою приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І, тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як зазначено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.03.2024 року, інші спадкоємці, крім [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини або обов`язкової частки у спадщині не зверталися. Отже, інших спадкоємців, які заявили свої спадкові права, немає. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, реєстрація спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця є встановленою вищезазначеною довідкою старости Деньгівського старостинського округу від 02.05.2023 року № 13. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги частково. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищезазначеного та

Outcome: partial