Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

27.05.2025 року до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області звернувся позивач АТ «Універсал Банк», представник позивача Мєшнік К.І., з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 31122 грн. 68 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00. Короткий зміст заявлених вимог 26.01.2024 [PERSON] встановила мобільний додаток Monobank як сервіс АТ Універсал Банк, що дозволяє Банку надавати Клієнту банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку. [PERSON] підписала анкету-заяву, яка разом з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ універсал Банк при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті складають Договір про надання банківських послуг. На підставі цього Договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, проте [PERSON] допустила порушення умов договору внаслідок чого станом на 03.03.2025 утворилася заборгованість 31122,68 грн: 20143,85 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 5906,84 грн - заборгованість за пенею; 5071,99 грн - заборгованість за порушення грошового зобов?язання. Станом на день подачі позовної заяви відповідач продовжує ухилятись від належного виконання зобов`язань за договором про надання банківських послуг чим порушує законні права позивача, що й стало підставою звернення до суду. Виклад позиції відповідача Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Процесуальні дії у справі Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 29.05.2025 справу направлено до Верхньодніпровського районного суду за підсудністю. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2025 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників розгляду справи. Відповідачу надсилалась судом позовна заява з додатками до неї та ухвала про відкриття провадження у справі, однак ним не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Судова кореспонденція повернулась на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, судом вжиті всі можливі заходи з метою повідомити відповідача про розгляд справи судом. У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 911/3113/20). Судом вжиті всі заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи судом та вручення копії позовної заяви та ухвали суду. При поданні позовної заяви, представник позивача просив розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Також він просив суд здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до положень ст. 247\~ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Згідно з ч. 8 ст. 178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 26.01.2024 [PERSON] встановила мобільний додаток monobank, що підтверджується довідкою про етапи реєстрації відповідача. Відповідач погодилася з тим, що невід`ємною частиною Анкети-заяви є Запевнення клієнта до Договору, з підписанням якого в мобільному застосунку Договір набуває чинності, що підтверджується копією Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг. До матеріалів справи позивачем додано форму підтвердження електронного документу. Згідно з паспортом споживчого кредиту базова процентна ставка складає 3,1% в місяць (37,2 річних) в місяць, пільгова 0,00001% річних. Строк кредитування 25 років з правом автоматичного продовження. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 6,2% в місяць. Згідно з довідкою monobank від 03.03.2025 на ім`я [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] , тип рахунку «Картка Чорна», активна до 07/29, на яку встановлено кредитний ліміт. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 ст. 6 ЦПК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України) Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України) Зі змісту ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 265 ЦК України). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Так, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача станом на 03.03.2025 становить 31122,68 грн: 20143,85 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 5906,84 грн - заборгованість за пенею; 5071,99 грн - заборгованість за порушення грошового зобов?язання. Окрім того, з виписки руху коштів отриманої відповідачем картки вбачається, що вона дійсно отримала кредитні кошти, якими активно користувалась, та декілька разів здійснювала оплати на погашення заборгованості за відсотками. З 01.09.2024 до 03.03.2025 відповідачу нараховувалися штрафи/пені, які склали 5906,84 грн та з 01.01.2025 - заборгованість за порушення грошового зобов?язання в сумі 5071,99 грн. Суд вважає доведеною та обґрунтованою суму заборгованості за кредитним договором 20143,85 грн як загальний залишок заборгованості за наданим кредитом. Проте суд вважає необгрунтованими вимоги позивача про стягнення нарахованої пені та заборгованості за порушення грошового зобов?язання з огляду на таке. Статтею 625 ЦК Украі?ни передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, якии? прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язании? сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляціі? за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченоі? суми, якщо іншии? розмір відсотків не встановлено договором або законом. 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р., яким, зокрема, було внесено зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань. Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв?язку з військовою агресією РФ проти України на всій території України введено воєнний стан і він триває на час розгляду справи. Тобто чинним законодавством визначено, що з 24.02.2022 у випадку прострочення кредитних зобов?язань позичальник звільняється від відповідальності, визначеною ст. 625 ЦК України, а саме від сплати інфляційних витрат та 3% річних та інших витрат, пов?язаних з порушенням грошового зобов?язання. Тому вимоги Позивача про стягнення цих витрат з Відповідача, на думку суду, є неправомірними. Варто зауважити, що позивач належним чином не обґрунтував підстави та строки нарахування заборгованості за порушення грошового зобов?язання в сумі 5071,99 грн відповідно до умов договору. Тому суд виходить з буквального тлумачення назви такої заборгованості - за порушення грошового зобов?язання. Тому така заборгованість, на думку суду, також є відповідальністю за порушення грошового зобов?язання в розумінні ст.625 ЦК України, від сплати якої позичальник звільнений в силу закону. Виходячи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши розмір заборгованості за фактично отриманими позичальниками грошовими коштами у розмірі, що підтверджується випискою з особового рахунку та не спростовано відповідачкою, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних в частині стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за наданим кредитом в розмірі 20143 грн 85 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1959 грн. 88 коп. (20143 грн. 85 коп. * 100% : 31122 грн. 68 коп. * 3028 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial