Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що з 27.08.2018 позивач перебував у трудових відносинах ДП «Чайка» на посаді оператора виробничої дільниці. 22.05.2024 позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Проте, повний розрахунок по заробітній платі, при звільнені не був проведений. В добровільному порядку відповідач заборгованість по заробітній платі не виплатив, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 62 995 грн. 98 коп., компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні 59 139 грн., 6 596, 50 грн. нараховані за відпустку, 336,34 грн. компенсацію за невикористану відпустку, індекс інфляції в розмірі 1 361,64 грн. та 3% річних в розмірі 775 грн. 49 коп. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву де просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 2 звор/. 22.08.2025 представником відповідача подано відзив на позов, в якому останній фактично позовні вимоги визнав, проте просив зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки останній майже однаковий з розміром заробітної плати, що заявлена позивачем до стягнення. В судове засідання представник позивача не з`явився, причин неявки суду не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутністю останнього до суду не надходило. Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] згідно наказу №99-К/ТР від 23.08.2018 був прийнятий на роботу в ДП «Чайка» на посаду оператора виробничої дільниці /а.с. 10/. 29.01.2019 [PERSON] переведений на посаду головного механіка. 29.05.2019 [PERSON] переведений на посаду оператора виробничої дільниці. 06.04.2023 [PERSON] переведений на посаду завідувача складу готової продукції. Згідно наказу від 22.05.2024 за №40/1-к/тр [PERSON] звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України /а.с.13/. Позивач зазначає, що при звільненні з ним не був проведений повний розрахунок по заробітній платі та невиплачено компенсацію за невикористану та використану відпустку. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідачем дані твердження не оспорювались. Відповідно до ст.43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про працю» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 ЗУ «Про Працю» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до стст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватися двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно розрахунку позивача, заборгованість по заробітній платі, що не була виплачена у день звільнення складає: 62 995,98 грн. - заборгованість по нарахованій заробітній платі, 6 596,50 грн. - нараховані відпускні; 59,139 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку; 336,34 грн. - компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦП України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунку позивача, індекс інфляції становить 1 361 грн. 64 коп., а 3% річних 775 грн. 49 коп. Представник відповідача, в своєму відзиві просить зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на кризове фінансове становище. З цього приводу, суд вважає за можливе зазначити наступне. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зазначено, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Разом з тим, вказаною постановою зазначено, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, не всі чинники, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення. Відповідач в своїх запереченнях посилаючись на скрутне матеріальне становище, на підтвердження даних обставин доказів суду не надав. Розмір компенсації не перевищує розмір невиплаченої заборгованості при звільненні, представником відповідача не надано інший розрахунок, який на його думку, був об`єктивним та відповідним до матеріального становища підприємства. Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не здійснив всі належні виплати позивачу при звільненні, а тому останні підлягають стягненню в судовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved