Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У серпні 2025 року представник ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернувся в суд з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 21.01.2025-100000718 від 21.01.2025 у розмірі 70 250 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 21.01.2025-100000718, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 25 000 грн з процентною ставкою 1% за один день користування кредитом. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і кредит у визначений строк в повному обсязі не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 70 250 грн, з яких: 25 000 грн. - тіло кредиту; 31 500 грн - проценти; 3 000 грн - комісія; 10 750 грн - неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 29.08.2025 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.09.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив з запереченнями на позов. В обґрунтування відзиву вказано, що матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують видачу йому кредитних коштів за спірним кредитним договором. Належними доказами можуть бути лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вказано також про відсутність доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до фактора за договором факторингу. Просить відмовити повністю у задоволенні позову. 29.09.2025 представником позивача подана до суду відповідь на відзив, в обґрунтування якої вказано про те, що договір є чинним, ніким не оспореним, а тому підлягає виконанню. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією, яка є первинним платіжним документом, а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу Ipay, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, відповідач не надав до суду виписки по рахунку 4149-62XX-XXXX-0444, який зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі представника позивача. В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, позиції сторін суду зрозумілі. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Судом встановлено наступне. Згідно наявних у справі копії документів, 21.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 21.01.2025-100000718 (кредитної лінії), шляхом підписання одноразовим ідентифікатором Е316, надісланим смс-повідомленням на номер телефону [NUMBER] заявки, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 25 000 грн строком на 140 дні за процентною ставкою\~ у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку користування кредитом. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 6469,13%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 53 849,56 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 28 849,56 грн (п. 14 договору). З Графіку платежів до договору вбачається розтермінування кредиту черговими платежами на десять місяців з чітко встановленими розмірами процентів. Згідно із п. 8-9 договору (заявки, акцепту) передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту - 15% від суми кредиту, що дорівнює 3 750 грн (п. 7 договору). Пунктом 15 договору передбачено, що неустойка в розмірі 250 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. В заявці про надання кредиту заявником зазначено реквізити для перерахування коштів: 4149-62XX-XXXX-0444. 21.01.2025 11:18:23 на картку [NUMBER] успішно перераховано кредитні кошти в розмірі 25 000 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 630381973, призначення платежу: видача за договором кредиту № 21.01.2025-100000718, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 63-1108 від 11.08.2025. В матеріалах справи міститься візуальна форма послідовності дій, зразок анкети, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка, відповідь позичальника (акцепт), додаток до анкети позичальника, інформаційне повідомлення позичальника, довідка про підтвердження доставлення смс на номер 0937581375, довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 21.01.2025-100000718 від 21.01.2025, картка субконтролю, договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Системний аналіз указаним норм закону свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже положення вказаного законодавства свідчать про те, що електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Заперечуючи проти позову відповідач посилається, зокрема на ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У даній справі на підтвердження позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» було надано суду зазначену копію кредитного договору, лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішний переказ, картку субконтролю, а також розрахунок заборгованості за укладеним кредитним договором. Однак, надані позивачем документи, ні прямо, ні опосередковано, не підтверджують факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача коштів на виконання укладеного договору, а також наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначено у позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечує факт отримання ним коштів та категорично вказує на те, що позивач не підтвердив виконання свого обов`язку щодо доведення факту видачі йому коштів. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, оскільки документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Однак таких документів позивач суду не надав.\~ Суд враховує, що за змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. У даному випадку наданий ТОВ «Споживчий центр» розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а тому не є належним доказом наявності заборгованості. Цей розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в розрахунку, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути банківські виписки, квитанції чи платіжні інструкції щодо перерахування кредитних коштів позичальнику на його банківський рахунок. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі, який зазначені позивачем у справі. Клопотань про витребування доказів позивачем не було заявлено. До матеріалів справи долучена копія листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 63-1108 від 11.08.2025 про успішний переказ коштів за кредитним договором. Разом з цим, із вказаного листа неможливо встановити отримувача коштів, тому суд не може визнати цей документ належним доказом перерахування [PERSON] кредитних коштів на виконання умов укладеного кредитного договору. Картка субконтролю також є неналежним доказом у справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Будь-яких інших документів на підтвердження перерахування коштів матеріали справи не містять, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Якщо суд відмовляє у задоволенні позову, то згідно зі статтею 141 ЦПК України усі судові витрати, включаючи судовий збір та інші витрати, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed