Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до суду із відповідним позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі відповідач), який обґрунтовує тим, що 03.01.2024 вона уклала з відповідачем Договір № 1, предметом якого є виконання ним землевпорядних робіт по складанню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на дві окремі земельні ділянки. Вартість послуг зазначених робіт відповідачем згідно договору склала 3 200 грн., які 15.04.2024 позивач сплатила відповідачу повністю. В подальшому відповідачем була виготовлена технічна документація із землеустрою і належна позивачу земельна ділянка була поділена на дві окремі земельні ділянки, одна з яких із кадастровим номером 0522285200:01:000:1403, площею 0,1305 га., яка розташована у [ADDRESS] , на території Турбівської селищної ради. Після цього позивач уклала із відповідачем інший Договір № 48 від 25.03.2024, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кадастровий номер 0522285200:01:000:1403, площею 0,1305 га, яка розташована у [ADDRESS] , на території Турбівської селищної ради. Вартість послуги згідно договору склала 1 500 грн., які 15.04.2024 позивач сплатила відповідачу повністю. Окрім цього позивач зазначає про сплату відповідачу ще додатково 2 800 грн., а тому в загальному сума наданих відповідачем послуг склала 7 500 грн. Позивач зазначає, що встановити межі її земельної ділянки в натурі (на місцевості) не видалось за можливе, оскільки суміжний землевласник [PERSON] не погодився з визначенням межі між їхніми земельними ділянками по факту їх знаходження. Оскільки відповідач не зміг вирішити дане питання, позивач звернулась до Вінницького науково-дослідного та проектного інституту землеустрою та уклала договір № 1087 від 20.05.2024 на суму 1 500 грн., які були сплачені позивачем інституту. Під час проведення землевпорядних робіт спеціалістами інституту було встановлено за даними Державного земельного кадастру розбіжності між межами за фактичним використанням і даними ДЗК. Для встановлення причин розбіжностей здійснено зйомку території за фактичним використанням, що підтверджується листом інституту № 966 від 04.10.2024, у якому зокрема повідомлено, що зазначені факти підтверджують вірогідність допущення помилок у вирахуванні координат поворотних точок меж земельних ділянок із зазначеними кадастровими номерами та внесення змін до ДЗК. На пропозицію позивача стосовно виправлення помилок у відомостях (про координати ділянок) Державного земельного кадастру, відповідач категорично відмовився, що змусило позивача звернутись із відповідним позовом до суду. Підсумовуючи позивач вважає, що Фізична особа підприємець [PERSON] належним чином не виконав умови зазначених договорів, у зв`язку із чим просить стягнути з останнього 7 500 грн., сплачених за виконання землевпорядних робіт. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею додаткові витрати сплачених спеціалістам Вінницького науково-дослідного та проектного інституту землеустрою у розмірі 1 500 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також 1 500 грн. витрат на надання правничої допомоги. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Тиховський М.О. просить суд в задоволені позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача витрати на правову допомогу, розмір яких буде надано суду додатково виходячи з наступного. Щодо Договору № 1 від 03.01.2024 укладеного між ФОП [PERSON] та гр. [PERSON] представник відповідача зазначив, що на підставі договору на виконання робіт № 402 від 19.11.2018 між ФОП [PERSON] та гр. [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особисто селянського господарства на території [ADDRESS] . Відповідно до розробленої документації було сформовано та внесено до Державного земельного кадастру земельну ділянку з кадастровим номером 0522285200:01:000:1287, площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . Згідно Акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання 06.12.2018 року, що міститься у документації із землеустрою, підписаного землекористувачем - [PERSON] , представником сільської ради, суміжними землекористувачами та виконавцем робіт власник земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. 03.01.2024 між ФОП [PERSON] та гр. [PERSON] було укладено договір на виконання землевпорядних робіт № 1 по складанню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . В результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0522285200:01:000:1287, площею 0,2500 га було утворено дві земельні ділянки: з кадастровим номером 0522285200:01:000:1403, площею 0,1305 та з кадастровим номером 0522285200:01:000:1404, площею 0,1195 га, що внесені відповідні відомості до ДЗК. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки містить підписи замовника - [PERSON] 15.01.2024 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за гр. [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522285200:01:000:1403, площею 0,1305 га. 23.01.2024 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за гр. [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522285200:01:000:1404, площею 0,1195 га. Як вбачається з технічної документації, сторонами було погоджено завдання на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] на підставі Договору № 1 від 03.01.2024 року. Відтак, землевпорядні роботи на виконання Договору № 1 від 03.01.2024 який передбачав розроблення, формування, внесення даних до ДЗК щодо поділу земельні ділянки земельної ділянки з кадастровим номером 0522285200:01:000:1287 виконані в повному обсязі. Отже, представник відповідача вважає, що відповідач виконав роботи щодо даної земельної ділянки в рамках цього ж договору. Більше того, фактом реєстрації права власності на земельні ділянки в ДРРП на нерухоме майно, позивачка визнала існування об`єктів (земельних ділянок). Щодо Договору № 48 від 25.03.2024 укладеного між ФОП [PERSON] та гр. [PERSON] представник відповідача зазначив, що предметом цього Договору було виконання землевпорядних робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0522285200:01:000:1403, яка розташована в межах [ADDRESS] . Вартість робіт по даному Договору складала 1 500 гривень, які було сплачені замовником. Однак, під час підготовки та виконання робіт сторони дійшли згоди щодо розірвання Договору № 48 від 25.03.2024 року. Договір № 48 від 25.03.2024 було розірвано 19.04.2024. Виконавець повернув Замовнику кошти в сумі 1 500 гривень, що підтверджується особистим підписом гр. [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, оскільки договір № 48 від 25.03.2024 було розірвано 19.04.2024, питання щодо його розірвання в судовому порядку є не можливим (недоцільним). Щодо розірвання договорів та стягнення з ФОП [PERSON] коштів представник відповідача повідомляє, що одним із наслідків розірвання договору є припинення зобов`язань сторін, що виникли у сторін такого Договору відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 та ст. 509 ЦК України. Відтак за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 18.11.2019 № 910/16750/18. Окрім того представник відповідача зазначає, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, зазначив, що одним із наслідків розірвання договору є припинення зобов`язань сторін, що виникли у сторін такого договору відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 та ст. 509 ЦК України. Відтак за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 18.11.2019 №910/16750/18. Також, важливо довести факт неналежного виконання договірних відносин, надати докази порушення зобов`язань і правильного застосування норм договору. В кожній із справ Суд, приймаючи відповідне рішення, виходить з конкретних встановлених у кожній справі обставин, зокрема, виду та обсягу забезпечуваного зобов`язання (невиконання чи неналежне виконання) боржника; обставин невиконання чи неналежного виконання (в залежності від виду та обсягу забезпечуваного зобов`язання); і в залежності від встановлених обставин, наявності чи відсутності обов`язку з повернення забезпечення виконання договору тощо. Щодо стягнення моральної шкоди, у відзиві зазначено, що з обґрунтувань позивачки слідує, що моральні страждання, які спричинені відповідачем полягали у зміні нормального життєвого ритму та погіршенням стану здоров`я. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У контексті правовідносин, які є спірними у цій справі не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваним позивачкою порушенням її звичайного ритму життя, та діями відповідача, що є предметом оскарження у цій справі. Позивачка зазначає, що гіпертонічний криз у неї стався у червні місяці 2024 року. Однак, договірні відносини між сторонами тривали до квітня місяця 2024 року. Разом з тим, відмічено, що позивачка знаходиться в досить поважному віці. Зрозуміло, що особа, яка досягла 80 річного віку має вищу схильність (ризики) до хвороб. Звернуто увагу суду на те, що зв`язку між діяльністю ФОП [PERSON] та стягнення моральної шкоди позивачем, так і не наведено. ФОП [PERSON] під час виконання своєї діяльності жодним чином не вливає і не вплинув на життєві обставини, які скалилися по відношенню до позивачки, тому, на думку представника відповідача, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною. У поясненнях на відзив на позовну заяву позивач зазначає, що відповідач замовчує той факт, що у складеній ним технічній документації існують допущені ним помилки у вирахуванні координат поворотних точок меж земельних ділянок із зазначеними кадастровими номерами і що він вніс такі зміни до ДЗК, а в подальшому відбулась їх реєстрація. Це вбачається листом Вінницького науково-дослідного та проектного інституту землеустрою, з яким позивач уклала договір № 1087 від 20.05.2024, спеціалісти якого і виявили розбіжності між технічною документацією, виготовленою відповідачем і що вона не відповідає в натурі на місцевості. Позивач звертає увагу на те, що між земельними ділянками яка належить позивачу та [PERSON] утворилась нічийна смуга у 0,255 га., шириною у 2,3 метри і тепер вона не може встановити межу, так як [PERSON] не бажає добровільно погодитись щодо межі між їхніми земельними ділянками. Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що тепер їй доведеться нести додаткові витрати щодо виготовлення правильної технічної документації, так як відповідач відмовився це робити. Щодо коштів, які позивач отримала від відповідача, то позивач зазначає, що отримала лише 1 500 грн., а 2 500 грн. та 2 000,00 грн. які були передані особисто відповідачу в руки їй повернуті не були. Додатково позивач зазначає, що нею не оспорюється той факт, що відповідач роботу якусь робив, однак вона не має змоги скористуватись технічною документацією виготовленою відповідачем, оскільки вона невірна. Стосовно моральної шкоди позивач зазначає, що пережила глибокий стрес, коли довідалась про неможливість встановлення меж між її та [PERSON] земельними ділянками, у неї виникли головні болі, порушився сон і внаслідок цього стався гіпертонічний криз, що підтверджується довідкою № 45 Турбівського селищного центру первинної медико соціальної допомоги від 12.06.2024, при цьому невикористання земельної ділянки протягом двох років є для позивача суттєвою обставиною. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 25.04.2025 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області позовну заяву [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договорів, стягнення коштів сплачених за договором та моральної шкоди передано за підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області за правилами виключної підсудності, оскільки спір стосується нерухомого майна земельної ділянки, яка розташована на території [ADDRESS] . Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 28.05.2025 відкрито провадження за даним позовом та вирішено здійснювати розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження, а у справі призначене підготовче судове засідання. Судом на адреси місця реєстрації та місця знаходження відповідача направлено копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви. Згідно відміток відділення Укрпошти від 09.06.2025, 01.07.2025 та 14.07.2025 у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою», у зв`язку з чим конверти із вкладенням повернуто суду, однак згідно положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судові документи для Фізичної особи - підприємця [PERSON] вважаються врученими. 14.07.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 31.07.2025 від представника відповідача адвоката Тиховського М.О. надійшов відзив на позовну заяву, оскільки позовну заяву з додатками, ухвалами та повістками по даній справі отримано відповідачем лише 20.07.2025 одночасно із супровідним листом суду від 15.07.2025. 12.08.2025 позивачем подано до суду пояснення на відзив на позовну заяву про розірвання договорів та стягнення моральної шкоди. 14.08.2025 у судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Деркач В.Г. підтримали позовну заяву та просили її задовольнити, представник відповідача адвокат Тиховський М.О. проти задоволення позову заперечив. 05.09.2025 в судовому засіданні за участю позивача [PERSON] , відповідача Фізичної особи - підприємця [PERSON] та представника відповідача адвоката Тиховського М.О. було допитано в якості свідка працівника ДП «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» [PERSON] 12.09.2025 на розгляд суду надійшла заява позивача [PERSON] про відвід судді Присяжного О.І. від розгляду вказаної справи у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать про упередженість судді. 16.09.2025 ухвалою судді Липовецького районного суду Вінницької області Присяжного О.І. заяву про відвід судді, подану позивачем [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договорів у зв`язку з істотними порушеннями їх умов, стягнення коштів та моральної шкоди відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України направлено до канцелярії суду для передачі іншому судді для розгляду заяви про відвід судді по суті. 18.09.2025 ухвалою судді Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т. в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід судді у цивільній справі № 127/12200/25 за позовом [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договорів у зв`язку з істотними порушеннями їх умов, стягнення коштів та моральної шкоди відмовлено. 24.11.2025 судом закінчено з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, перейдено до судових дебатів, завершено стадію судових дебатів та на підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України постановлено ухвалу про перехід до стадії ухвалення судового рішення з відкладенням його ухвалення та проголошення до 03.12.2025. 03.12.2025 у судове засідання належним чином повідомлені позивач, відповідач, а також їх представники не з`явились, що не перешкоджає суду ухвалити рішення у даному судовому засіданні. Ураховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що 03.01.2024 між Фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі - Виконавець) та [PERSON] (далі - Замовник) було укладено Договір № 1, відповідно до п. 1 якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе виконання землевпорядних робіт по складанню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно п. 2.1. Договору № 1 від 03.01.2024 за виконану роботу, згідно цього договору, Замовник перераховує Виконавцю у відповідності з протоколом договірну ціну: 3 200 грн. 00 коп. (три тисячі двісті грн. 00 коп.). На підтвердження сплати коштів відповідачу за Договором № 1 від 03.01.2024 позивачем надано оригінал квитанції № 9339-2445-2087-1576 від 15.04.2024 (а.с. 11). Окрім того, 25.03.2024 між Фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі - Виконавець) та [PERSON] (далі - Замовник) було укладено Договір № 48, відповідно до п. 1 якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе виконання землевпорядних робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 0522285200:01:000:1403, яка розташована в межах [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно п. 2.1. Договору № 48 від 25.03.2024 за виконану роботу, згідно цього договору, Замовник перераховує Виконавцю у відповідності з протоколом договірну ціну: 1 500 грн. 00 коп. (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.). На підтвердження сплати коштів відповідачу за Договором № 48 від 25.03.2024 позивачем надано оригінал квитанції № 9339-2445-9598-3626 від 15.04.2024 (а.с. 11). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правова природа договору визначається з огляду на його зміст (а не назву договору). З`ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, суди мають виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно. Близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.01.2019 у справі № 923/241/18, від 21.05.2019 у справі № 925/550/18, від 19.06.2019 у справі № 923/496/18, від 12.08.2021 у справі № 910/7914/20, від 21.10.2021 у справі № 908/3027/20. Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли з договору підряду. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів (ч. 4 ст. 837 ЦК України). Так, відповідно до ст. 887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено що відповідно до умов Договору № 1 від 03.01.2024, відповідач взяв на себе зобов`язання виконати землевпорядні роботи по складанню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території [ADDRESS] . Згідно ч. 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється в тому числі і шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок і включає: - пояснювальну записку; - технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; - кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; - матеріали польових геодезичних робіт; - про встановлені межові знаки на межі поділу; - перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути. Судом встановлено, що на виконання умов Договору № 1 від 03.01.2024 відповідачем виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки яка перебуває у власності гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території [ADDRESS] , Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області та відповідно до якої сформовано земельні ділянки, які у подальшому були зареєстровані у Державному земельному кадастрі із присвоєнням кадастрових номерів 0522285200:01:000:1403 та 0522285200:01:000:1404. Дані обставини не заперечується сторонами по справі. Окрім того, 25.03.2024 позивач уклала із відповідачем Договір № 48 відповідно до якого відповідач прийняв на себе виконання землевпорядних робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 0522285200:01:000:1403, яка розташована в межах [ADDRESS] . 19.04.2024 сторони Договору № 48 від 25.03.2024 дійшли спільної згоди щодо його розірвання, що засвідчується відповідним записом на договорі, що також не оспорюється сторонами спору. Також судом встановлено, що з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області 20.05.2024 між [PERSON] та Державним підприємством «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було укладено відповідний Договір № 1087 (а.с. 8). Згідно п. 2.1. Договору № 1087 від 20.05.2024 загальна вартість робіт за цим Договором становить 1 500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ 250,00 грн. (двісті п`ятдесят гривень 00 копійок). Аналогічна сума зазначена у кошторисі на проектні (вишукувальні) роботи Додаток № 2 до договору № 1087 від 20.05.2024 (а.с. 9). На підтвердження сплати коштів у розмірі 1 500,00 грн. за Договором № 10 від 25.05.2024 позивачем надано оригінал рахунку на оплату № 771 від 20.05.2024 та оригінал квитанції № 9342-7390-4245-9192 від 20.05.2024 (а.с. 11). На виконання договору № 1087 від 20.05.2024 з відновлення (встановлення) меж земельних ділянок, відомості про які внесено до Державного земельного кадастру Державне підприємство «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» повідомило [PERSON] супровідним листом № 966 від 04.10.2024 (а.с. 13) про те, що інститутом для виконання робіт з відновлення меж земельної ділянки розглянуто дані земельно-кадастрової документації, розробленої у 2024 році. На підставі цієї документації внесено відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0522285200:01:000:1403 площею 0,1305 га. Спеціалістами інституту у присутності власника земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 0522285200:01:000:1403, представника власника суміжної земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 0522285200:01:000:1134, начальника земельного відділу Турбівської селищної ради Вінницького району Щур М.П., головного спеціаліста ВНАП Приборівського старостинського округу Турбівської селищної ради Джус A.C. та представників ГУНП у Вінницькій області була спроба відновити межі зазначеної вище земельної ділянки. Усі присутні були належним чином повідомленні про час проведення встановлення (відновлення) меж. У ході відновлення меж за даними Державного земельного кадастру виявлено розбіжності між межами за фактичним використанням і даними ДЗК. Для встановлення причин розбіжностей здійснено зйомку території за фактичним використанням. Фактичне використання земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] проходить по огорожі з металевою сіткою, рослинній смузі та по не чітких ознаках межі на місцевості. Порівнюючи дані Державного земельного кадастру з фактичним використанням території виявлено, що дійсне використання землі гр. [PERSON] , [PERSON] поширюється на суміжну ділянку з кадастровим номером 0522285200:01:000:1129 на площу +0,0131 га, на землі загального користування +0,0124 га. У свою чергу у частині суміжної земельної ділянки кадастровий номер 0522285200:01:000:1134 [PERSON] не використовує територію площею - 0,0255 га. На думку ДП «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» зазначені факти підтверджують вірогідність допущення помилок у вирахуванні координат поворотних точок меж земельних ділянок із зазначеними кадастровими номерами та внесення таких відомостей до ДЗК. Окрім того у листі адресованого позивачу зазначено, що представник [PERSON] виявив небажання продовжувати відновлення (встановлення) меж після встановлення межового знаку 2024.07-000-00013 мотивуючи це тим, що знак встановлений на її земельній ділянці. Підсумовуючи зазначене, Державне підприємство «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» повідомило позивача про те, що найкращим варіантом вирішення спору це встановлення меж зазначених земельних ділянок за їх фактичним використанням за згодою власників та виправлення помилок у відомостях (про координати ділянок) Державного земельного кадастру. В іншому випадку, відповідно до статті 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. На підтвердження зазначеної у листі інформації, Державне підприємство «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» додано план земельних ділянок із зазначенням їх меж, згідно з даними ДЗК та фактичними рубежами на місцевості (а.с. 15-16). Свідок [PERSON] підтвердив суду обставини викладені у підготовленому ним листі Державного підприємства «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» № 966 від 04.10.2024. Додатково зазначив, що під час його виїздів на місцевість, з метою відновлення меж земельної ділянки з кадастровим номером 0522285200:01:000:1403, була встановлена невідповідність відомостей у Державному земельному кадастрі цієї земельної ділянки її фактичному використанню, що на його думку спричинене допущеними помилки у вирахуванні координат поворотних точок меж земельної ділянки із зазначеним кадастровим номером та внесення таких відомостей до Державного земельного кадастру. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Водночас, суд наголошує на тому, що згідно положень ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. При цьому, зміна вимог норм та правил, технічних регламентів щодо показників точності або способів її визначення, зміна геодезичної або картографічної основи Державного земельного кадастру (у тому числі систем координат), що використовувалися для його ведення, не є підставою для визнання відомостей Державного земельного кадастру такими, що підлягають уточненню, якщо на момент їх внесення вони відповідали нормам та правилам, технічним регламентам. Враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що в ході виконання Договору № 1 від 03.01.2024 відповідачем було порушено вимоги земельного законодавства та виготовлено технічну документацію щодо поділу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території [ADDRESS] всупереч існуючим характеристикам даної земельної ділянки у натурі, що фактично позбавило позивача належним чином використовувати належну їй на праві власності земельну ділянку у належних їй межах. На підтвердження цьому свідчить також неможливість виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 48 від 25.03.2024 та подальшого розірвання даного Договору його сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У відзиві на позов представник відповідача звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 та ст. 509 ЦК України розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір, стосовно чого судом зазначається наступне. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19. Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Суд наголошує на тому, що договір є підставою виникнення і формою існування зобов`язань, які одночасно складають зміст договору, тобто ці поняття є взаємопов`язані, з однієї сторони, та не є тотожними, з іншої. При цьому, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Отже, строк дії договору (виконання зобов`язання) є істотною умовою договору і встановлюється за загальними правилами, визначеними у статтях 251-255, 530-531, 631 ЦК України. Разом з тим, із наведених норм слідує, що строк дії договору є час, впродовж якого існують зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, де відзначено, що: « 6.4. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. 6.5. З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника про те, що після закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору є неможливим виконання відповідачем робіт за цим Договором та їх прийняття позивачем ». Тобто, фактично договір вважається припиненим/закінченим з припиненням зобов`язань, котрі входять до змісту договору. Інакше кажучи, він припиняється саме внаслідок вичерпаності його умов. Судом встановлено, що відповідно до п. 6.1. Договору № 1 від 03.01.2024 дія договору припиняється після повного виконання робіт «Виконавцем» і оплати та прийняття їх «Замовником». Отже, Договір № 1 від 03.01.2024 за своєю правовою суттю покладає права та обов`язки на обох сторін, що не припиняються до повного виконання зобов`язань за таким договором. Відповідно до ст. 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. При цьому, згідно ст. 891 ЦК України підрядник відповідає за недоліки проектно-кошторисної документації та пошукових робіт, включаючи недоліки, виявлені згодом у ході будівництва, а також у процесі експлуатації об`єкта, створеного на основі виконаної проектно-кошторисної документації і результатів пошукових робіт. У разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов`язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч. 3 ст. 653 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Враховуючи вищенаведене правове регулювання спірних правовідносин та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про правомірність вимог [PERSON] стосовно розірвання укладеного з Фізичною особою підприємцем [PERSON] Договору № 1 від 03.01.2024 та стягнення з Фізичної особи підприємця [PERSON] на її користь завданих збитків у розмірі 4 700 (чотири тисячі сімсот) гривень 00 коп., які понесені позивачем у зв`язку із неналежним виконання відповідачем Договору № 1 від 03.01.2024, відмовою відповідача усунути порушення допущені у технічній документації із землеустрою, а також необхідністю укладання Договору № 1087 від 20.05.2024 з Державним підприємством «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою», а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо розірвання Договору № 48 від 25.03.2024 та стягнення з відповідача сплачених за умовами даного договору коштів у розмірі 1 500,00 грн. В ході розгляду справи судом встановлено узгоджене розірвання Договору № 48 від 25.03.2024 його сторонами та повернення відповідачем позивачу понесених нею витрат у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп., а отже суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо стягнення додатково сплачених позивачем коштів у розмірі 2 800,00 грн. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами сплату відповідачу коштів у розмірі 2 800,00 грн., які не передбачені умовами Договору № 1 від 03.01.2024 та Договору № 48 від 25.03.2024, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення відповідних позовних вимог. Щодо стягнення моральної шкоди заподіяної позивачу. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, зокрема, психологічні переживання щодо неможливості усунення породжених відповідачем порушень права позивача на належне володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою близько двох років, а також з огляду на засади розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу спричиненими діями відповідача становить 3 000,00 грн. За таких обставин, суд задовольняє позов частково. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно квитанції № 4871-2875-8742-2099 від 15.04.2025 (а.с. 5), який відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (7 700,00 грн. з 19 000,00 грн., що становить 40,53%), а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 490 (чотириста дев`яносто) гривень 90 коп. (1 211,20 грн. * 40,53% задоволених позовних вимог). Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 14.04.2025 [PERSON] та адвокат Деркач Василь Григорович уклали угоду № 23 (а.с. 19). Відповідно до умов дано угоди адвокат отримав доручення на складання позову до суду про скасування договорів та стягнення коштів та представлення інтересів в суді, без обмеження повноважень. Сума оплати на виконання доручення (визначається за погодженням сторін) 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. Згідно квитанції № 23 від 14.04.2025 адвокат Деркач В.Г. отримав від [PERSON] за складання позову до суду про скасування договорів та стягнення коштів 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп. (а.с. 22). Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial