Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У вересні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов зазначений позов. Позов обґрунтовано тим, що з 16.10.1999 сторони перебувають у шлюбі, від якого мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Проте, через різність характерів та поглядів зникло почуття кохання та поваги один до одного, вони перестали розуміти один одного, спільно вирішувати основні питання життєдіяльності сім`ї, в них відсутнє взаєморозуміння, взаємна допомога та підтримка, внаслідок чого вони не підтримують подружні шлюбні відносини. Сторони фактично припинили подружні відносини, не мають наміру примиритися. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам, примирення неможливе. Ухвалою від 06.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляд справи; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 10.11.2025 позивачка подала клопотання про розгляд справи без її участь, позовну заяву підтримує, просить її задовольнити. Просить судовий збір з відповідача не стягувати. Судове засідання призначене на 10.11.2025 суд відклав до 01.12.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. 01.12.2025 відповідач подав клопотання про відкладення судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 01.12.2025, суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення судового засідання, відклав розгляд справи до 08.12.2025. 08.12.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечував щодо розірвання шлюбу, вважає це передасним рішенням позивачки та що шлюб можливо зберегти. Разом із відзивом відповідач подав зустрічну позовну заяву, у якій просить визначити місце проживання [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] та разом із батьком [PERSON] 08.12.2025 відповідач подав клопотання, у якому просив надати строк на примирення 6 місяців. У судовому засіданні позивачка повідомила, що відповідь на відзив подавати не буде, наполягала на задоволенні позову. Повідомила, що з відповідачем спочатку проживали в окремих кімнатах у квартирі, потім вона придбала чоловіку квартиру, щоб він мешкав окремо. Зараз чоловік мешкає окремо у тій квартирі. Категорично заперечувала щодо надання строку на примирення. Відповідач у судовому засіданні підтримав своє клопотання про надання строку на примирення, вважає, що шлюб можна зберегти. Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 08.12.2025 суд відмовив у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки спільний розгляд є недоцільним з огляду на різні предмети позову та різні строки розгляду. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. 16.10.1999 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд враховує висновок про застосування норми статті 111 СК України, викладений у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 456/848/16, що за змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача. про надання строку на примирення, оскільки відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони проживають окремо. Позов подано 24 вересня 2025 року, після його подання до ухвалення рішення пройшло 2,5 місяці, однак позиція позивача щодо можливості примирення з відповідачем не змінилася - позивачка категорично заперечує щодо надання строку на примирення з відповідачем. З`ясувавши у судовому засіданні фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому слід розірвати шлюб. З огляду на те, що позивач просила не стягувати судові витрати з відповідача у разі задоволення позову, враховуючи принцип диспозитивності, встановлений статтею 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи.

Outcome: approved