Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовну заяву мотивує тим, що 21.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4157996, який був підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до вказаного договору, [PERSON] було надано кредит у розмірі 10\~000,00 грн строком на 360 днів. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Надалі, 26.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №26.07.2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Вказує, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 77 797,66 грн, з яких: 9 999,98 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором- 45 597,72 грн; сума заборгованості за процентами нарахованими ТОВ "Українські Фінансові Операції"- 22 199,9556. Таким чином, представник позивача зазначає, що загальна сума заборгованості [PERSON] становить 77 797,66 грн. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість у розмірі 77 797,66 грн та понесені судові витрати. [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначає, що розмір процентів не є співмірним тілу кредиту 10\~000,00 грн, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації за користування коштами. Також відповідач вважає, що ні первісний кредитор, ні позивач, нараховуючи проценти, не врахували положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ (далі - Закон № 3498-ІХ), частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», де встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, та пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач зазначає, що на нього, як на військовослужбовця, який мобілізований та проходить військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він звільнений від сплати процентів за споживчим кредитом, а кредитні установи, у випадку їх нарахування, зобов`язані їх списати. Виходячи із змісту вказаної норми, не має підстав для нарахування та стягнення з останнього процентів за користування кредитними коштами. Також відповідач зазначає, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №4157996 вбачається про сплату 01.12.2023 суми 1\~600,00 грн та 11.12.2023 суми 1 999,93 грн у погашення заборгованості по кредиту (загальна сума 3 599,93 грн) була розподілена на оплату процентів за користування кредитом. З огляду на поширення на відповідача пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» просить суд зменшити визначений позивачем обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення процентів за користування кредитом. Також, позивач вважає, що позивачем надано неналежні та суперечливі докази на підтвердження надання адвокатом Дідухом Є.О. позивачу професійної правничої допомоги, які не відповідають вимогам ст. 137 ЦПК України. Заяви, клопотання учасників справи В судове\~засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки він є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині та врахувати позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 09.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 30.10.2025, розгляд справи відкладався, в тому числі за клопотанням відповідача на 09.11.2025 та 03.12.2025. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, зазначає таке. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 21.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4157996, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.2 тип кредиту кредит, сума кредиту складає 10\~000,00 грн. Згідно із п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 21.11. по 15.11.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів. На пільговий строк 10 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,4 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2 % у день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до реквізитів договору №4157996 від 21.11.2023, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «29718». Згідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення", відповідно до зазначеного договору № 4157996 від 21.11.2023 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 10\~000,00 грн на платіжну карту [NUMBER] . Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. В подальшому, 26.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №26/07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. З наданого позивачем розрахунку слідує, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 55\~597,70грн. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] \~є військовослужбовцем,\~згідно військового\~квитка серія\~ [NUMBER] \~та перебуває\~на військовій\~службі у\~Державній прикордонній\~службі України\~у військовій\~частині [NUMBER] з 29.05.2024 по даний час, що підтверджується довідкою № 08/3412 від 03.11.2025. ТОВ «Українські фінансові операції», набувши статус нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо погашення наявної в нього заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4157996 на загальну суму 77 797,66 грн, з яких: 9 999,98 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором- 45 597,72грн; сума заборгованості за процентами нарахованими ТОВ "Українські Фінансові Операції"- 22 199,9556 грн. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За приписами ч. 1, 2 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст.\~634\~ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже,\~будь-який\~вид договору,\~який укладається\~на підставі\~Цивільногокодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7ст. 11\~Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1\~ст. 1048 цього ж Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договорами відступлення прав вимоги. За приписами\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1\~ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 21.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4157996, який був підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Суд робить висновок, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини у зв`язку з укладенням цього договору згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 10\~000,00 грн. Умови укладеного між сторонами кредитного договору позивачем були виконані, а саме відповідачу надано грошові кошти. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному\~статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за вказаним Договором, відповідачем не виконані. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті у повному обсязі, тому суд дійшов висновку про наявність заборгованості відповідача за основним тілом кредиту за Договором № 4157996. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом. Натомість, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 77 797,66 грн, з яких: 9 999,98 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором- 45 597,72 грн; сума заборгованості за процентами нарахованими ТОВ "Українські Фінансові Операції"- 22 199,9556. Отож, суд вважає встановленим факт порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що не заперечив і сам відповідач. Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII\~Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації внесено зміни до\~статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань» під час проведення мобілізації дію підпункту 3 пункту 4 цього\~Закону\~поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями\~Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18. У постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 131/1449/16-ц; від 14.02.2018 у справі № 727/2187/16-ц; від 20.02.2018 у справі № 640/4439/16-ц; від 21.02.2018 у справі № 211/1546/16-ц зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення\~Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014\~Про часткову мобілізацію. Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. Отже, відповідно до пункту 15\~статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на період проходження військової служби на відповідача поширюються передбачені законом пільги, зокрема щодо ненарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач є військовослужбовцем, ТОВ «Українські фінансові операції» не повинно було нараховувати відповідачу відсотки та штрафні санкції за кредитним договором. Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати боргу за кредитним договором, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову.\~ Позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» слід задовольнити частково, стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про\~надання коштів\~на умовах\~споживчого кредиту\~№4157996 від\~21.11.2023\~у розмірі\~6\~400,05\~грн - сума заборгованості за тілом кредиту (з врахуванням сплачених сум 01.12.2023 в розмірі 1 600,00 грн та 11.12.2023 в розмірі 1 999,93 грн, що разом складає суму 3 599,93 грн). В іншій частині позову слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача належить стягнути 199,28 грн судового збору (6\~400,03 х 2\~422,40 грн / 77\~797,66 грн). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом\~ст. 137 ЦПК\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Належними у справі доказами підтверджується надання позивачу правової допомоги під час розгляду даної справи у суді першої інстанції адвокатом Дідухом С.С., а саме: копією договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024, копією детального опису робіт (наданих послуг) № 4157996 від 10.09.2025, копією акта приймання-передачі наданих послуг № 4157996 від 10.09.2025 до договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг, згідно з якими позивач поніс витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними із складністю справи, обсягом наданих послуг, характером спору та іншими істотними обставинами. Вартість правничої допомоги, заявлена позивачем до відшкодування, є необґрунтованою та явно завищеною. При цьому суд бере до уваги, що справа є малозначною, не вимагала значного часу для розгляду, не містить правової чи фактичної складності. Суд враховує фінансовий стан відповідача, а також той факт, що відповідач є військовослужбовцем. З огляду на викладене, суд вважає, що співмірним розміром відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу є сума 2\~000,00 грн, яка відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги та яка є доведеною, документально обґрунтованою та такою, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial