Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник ТОВ «Таліон Плюс» Томилко О.Б. звернулася до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 19.08.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 918979488 у формі електронного документа, відповідно до якого Відповідач отримав від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 7400,00 грн. Відповідно до умов Розділу 2 Договору, Товариство зобов`язалося надати Відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», що є невід`ємною частиною Договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua. Згідно умов Договору грошові кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної Позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше, ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання Позичальником чергового траншу за Договором. Так, на виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № [NUMBER] , яка була вказана Відповідачем при укладанні Договору. Відповідно до п. 5.3. Договору Позичальник несе відповідальність за правильність наданих Кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок. Проте, в порушення умов Договору та Правил, Позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. В подальшому, 22.10.2024 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за Договором до ТОВ «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/5 . Так, зобов`язання зі сторони кредитора за Договором виконані в повному обсязі, в свою чергу, Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача перед Позивачем становить: 27639,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Позивачу від Первісного кредитора (з дати укладання Договору по дату відступлення права вимоги) та розрахунком заборгованості Позивача (з дати отримання права вимоги станом на дату розірвання Договору). Проценти за Договором після розірвання Договору не нараховуються. Загальна сума заборгованості за кредитним договором, заявлена до стягнення Позивачем, становить - 23 939,00 грн, з них: заборгованість по кредиту - 7 400,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 16539,00 грн. Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, однак, Позивач не включає їх до розміру позовних вимог. Представник позивача зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається з: 2422,40 грн. судового збору, 5000 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене представник позивача просить стягнути з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі: 23 939,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу: 5000,00 грн. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.07.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Разом з тим, за допомогою системи «Електронний суд» відповідач надіслав відзив на позовну заяву та додаткові пояснення у справі, які обґрунтовано наступним. Згідно з договором факторингу від 22.10.2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» придбало його борг за 3 478,00 грн. Водночас заявлена сума до стягнення 23 939,00 грн, що у 6,8 разів перевищує фактичні витрати позивача. Таке співвідношення не є ні економічно виправданим, ні юридично допустимим. У практиці Верховного Суду неодноразово зазначалося, що вимоги факторів про стягнення суми, яка перевищує вартість купленого права вимоги, мають ознаки зловживання правом (постанова ВС від 02.02.2023 у справі № 308/4528/20). Таким чином, навіть визнаючи сам факт існування боргу, позивач просить суд обмежити розмір стягнення фактичною ціною його купівлі 3 478,00 грн. Позивач нарахував відсотки за користування кредитом у розмірі 1,5% на день (це 547,5% річних). Це ставка, яка не лише є морально неприпустимою, а й порушує прямі норми законодавства. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 18 Закону України «Про споживче кредитування», «загальні витрати споживача за кредитом не можуть перевищувати подвійну суму отриманих коштів, а розмір процентної ставки не може перевищувати 1% на день». Це обмеження є імперативним, тобто не може бути змінене навіть за домовленістю сторін. Тому ставка 1,5% на день, встановлена договором, є нікчемною (ст. 203, 215 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 758/9829/22 суд дійшов висновку, що «якщо процентна ставка перевищує 1% на день, нарахування процентів понад цей рівень є незаконним і не підлягає стягненню». Отже, будь-які нарахування понад 1% на день це фактично приховані штрафи, які не мають правової сили. 1,5% на день це 45% на місяць, або понад 500% на рік. Це не оплата за користування кредитом, а каральна санкція, яка призводить до фінансового поневолення. Верховний Суд у справі № 127/12894/19 (постанова від 22.12.2021) зазначив, що: «проценти, які суттєво перевищують ринковий рівень і не співмірні з наслідками порушення, мають ознаки штрафу і можуть бути зменшені судом згідно зі ст. 551 ЦК України». Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, якщо розмір неустойки (а в даному випадку нарахованих процентів) є явно завищеним, суд зменшує її до розумних меж. Просив суд скористатися цим правом і зменшити відсотки до рівня 1% на день, а всі нарахування понад цей рівень визнати недійсними. Позивач з 22.10.2024 року став фактором, тобто купив борг, але не є кредитодавцем. Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України, фактор не має права отримувати проценти за користування кредитом, адже він не надавав грошові кошти. Більше того, договір між мною та первісним кредитором був розірваний 16.01.2025 року, тому з цього моменту не існує правової підстави для подальшого нарахування процентів. Таким чином, після 16.01.2025 року позивач міг нараховувати лише 3% річних (ст. 625 ЦК України) як компенсацію за прострочення, а не 1,5% на день. ТОВ «Таліон Плюс» просить стягнути 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Проте: Послуги нібито надавалися АО «Ліга юридичних технологій та інновацій», яке має однакову адресу з ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» (м. Київ, вул. Лейпцизька, 15-Б). Це означає, що юридичне об`єднання є афілійованим, тобто фактично внутрішнім юрвідділом тієї ж фінансової групи. Акт надання послуг датований 30.12.2024 року, тоді як позов подано 02.07.2025 року, тобто через пів року послуги не могли бути «надані» задовго до їх використання, хоча це не можливо, оскільки на момент надання акту виконаних робіт ще навіть не було фактичної суми заборгованості, які виникла в майбутньому. Це свідчить, що ніякої реальної оплати юристам не було. Тому вимога про 5 000 грн. це спроба додатково збагатитися за рахунок відповідача. Просив суд повністю відмовити у задоволенні цієї частини вимог. Судовий збір розподілити пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного, відповідач просив суд визнати вимоги ТОВ «Таліон Плюс» частково необґрунтованими. Обмежити розмір стягнення сумою 3 478,00 грн із нарахуванням не більше 3% річних за прострочення. Відмовити у стягненні 16 539,00 грн процентів, нарахованих із порушенням закону. Відмовити у стягненні 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу як фіктивних і непідтверджених. Судовий збір розподілити пропорційно. У разі задоволення позову розтермінувати виконання рішення на 6 місяців з правом щомісячного погашення рівними частинами. Крім того, просив розгляд справи проводити без його участі. Представник позивача ТОВ «Таліон Плюс» у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу на підставі поданих доказів. Крім того,\~від представника\~позивача Дорошенко\~О.В.\~надійшла відповідь\~на відзив,\~яка обґрунтована\~наступним. Так, 22.10.2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено договір факторингу № МВ-ТП/5, за яким Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. З копії Реєстру боржників за кредитними договорами, відповідно до Договору факторингу № МВ-ТП/5 від 22 жовтня 2024 року, слідує, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги, зокрема, до Відповідача за кредитним договором № 918979488 від 19.08.2024 року. Додатково повідомили, що оплата фінансування проводилася Фактором із застосуванням консолідованого підходу до розрахунків за весь реєстр прав вимог одночасно. Таким чином, надана платіжна інструкція відображає оплату фінансування за весь реєстр прав вимог згідно Договору факторингу. Відповідач вказує, що відповідно до dказаних вимог Закону розмір процентної ставки не можуть перевищувати 1% на день. Вказане твердження Відповідача не узгоджується з законодавчими вимогами з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон) були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» щодо граничного розміру денної відсоткової ставки. Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Проте такі обмеження впроваджувалися поетапно. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Дата набрання чинності змін до Закону 24.12.2023 р. Отже, виходячи з вищевикладеного, діяли наступні обмеження в календарних періодах: з 24.12.2023 р. по 22.04.2024 р. 2,5 %; з 23.04.2024 р. по 20.08.2024 р. 1,5 %. Виходячи з зазначеного, на момент укладення кредитного Договору 19.08.2024 року (тобто в обумовлений календарний період з 23.04.2024 р. по 20.08.2024, де процентна ставка складала 1,5 %), тому максимально дозволена денна відсоткова ставка становила 1,5 %, що відповідало умовам Договору та нормам чинного законодавства. При цьому, денна відсоткова ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за кредитним Договором за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Відповідно до п. 8.3. Кредитного договору на момент укладення Договору та отримання першого Траншу за Договором Базова процентна ставка складає 1,5 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 (п`ятсот сорок сім цілих п`ять десятих) відсотків річних. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором після 21.08.2024 року Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що складає 1% за день. Відповідач жодного додаткового траншу після 21.08.2024 року не отримав, тому розрахунок заборгованості після Дисконтного періоду відбувався під Базову процентну ставку 1,5 %. Таким чином, Договір кредитної лінії № 918979488 від 19.08.2024 року, на підставі умов якого було здійснено розрахунки заборгованості, був укладеним з дотримання умов Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію». В аргументацію заперечень Відповідача щодо відсутності в доданих до позовної заяви документів, які б підтверджували, що Позивач поніс судові витрати на оплату правової допомоги саме у справі, яка безпосередньо стосується Відповідача, слід сказати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду стороною Позивача до позовної заяви надані наступні документи: договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 року, яким регулюються правовідносини між Адвокатським об`єднанням та Клієнтом ТОВ «Таліон Плюс»; додаткову угоду № 897 від 30.12.2024 року до Договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, яка визначає порядок оплати послуг Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги у справі Клієнта саме до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 918979488 від 19.08.2024 року; акт виконаних робіт, відповідно до якого Адвокатським об`єднання виконало, а Клієнт прийняв послуги за надання правової допомоги у справі Клієнта про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 918979488 від 19.08.2024 року, далі «Справа», згідно Договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року та Додатку до нього (Додаткової угоди). квитанцію про підтвердження оплати вартості послуг за надання правової допомоги, відповідно до Додаткової угоди № 897 від 30.12.2024 року до Договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, яка визначає порядок оплати послуг Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги у справі Клієнта саме до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 918979488 від 19.08.2024 року. Отже, Позивач надав суду достатні, належні та допустимі докази для підтвердження витрат на правову допомогу. Зазначені Відповідачем обставини в розумінні статті 435 ЦПК України не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, а тому сторона Позивача просить Суд відмовити у задоволенні клопотання Відповідача про розстрочку виконання рішення суду, оскільки він є не обґрунтованим та недоведеним належними на те доказами. На підставі викладеного представник позивача просив суд відмовити Відповідачу у розтермінуванні виконання рішення; Позовні вимоги Позивача задовольнити в повному обсязі. Суд відповідно до\~ст. 247 ЦПК України\~розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази у справі, беручи до уваги відзив, відповідь на відзив, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 19.08.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 918979488 у формі електронного документа, відповідно до якого Відповідач отримав від Товариства кредитні кошти у розмірі 7400,00 грн. Базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, що становить 547,50 відсотків річних. Рекомендована дата повернення суми кредиту 18.09.2024. Кінцева дата повернення кредиту 18.09.2029. На виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № [NUMBER] , яка була вказана Відповідачем при укладанні Договору. Крім того, позивач надав докази відступлення прав вимоги від первинного кредитора правонаступнику. 22.10.2024 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за Договором до ТОВ «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/5 . Відповідно до витягу з Реєстру Боржників № б/н за Договором Факторингу № МВ-ТП/5 від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 18 204 грн. Як вбачається з розрахунків заборгованості за Кредитним договором № 918979488 від 19.08.2024 року, за період з 19.08.2024 року (дата укладення договору) по 22.10.2024 року (дата відступлення права вимоги) заборгованість відповідача складала 18\~204 грн, та з 22.10.2024 (дата отримання права вимоги) по 15.01.2025 (дата розірвання Договору) заборгованість становить 27639,00грн, з них: заборгованість по кредиту - 7 400,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 16539,00 грн., неустойка 3700 грн. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості 23 939,00 грн, з них: заборгованість по кредиту - 7 400,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 16539,00 грн., які пораховані за процентною ставкою 1,5 %. Разом з тим, 22.11.2023р. прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином, приписами ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~встановлено,\~що максимальний\~розмір денної\~процентної ставки\~не може\~перевищувати 1\~%. При цьому, законодавче зменшення максимально можливої процентної ставки за договором споживчого кредиту здійснювалось в кілька етапів (п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону): протягом перших 120 днів дії закону (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно)\~2,5 % на день; протягом наступних 120 днів дії закону (з 23.04.2024 по 21.08.2024 включно)\~1,5 % на день; після спливу 240-денного строку (з 22.08.2024 і далі)\~1 % на день. Визначаючи суму процентів, які підлягають стягненню у даній справі, суд керується умовами договору щодо суми кредиту і строку кредитування та застосовує вимогу закону щодо максимального розміру денної процентної ставки з урахуванням наведених періодів Так, за користування кредитом за період з 19.08.2024 до 21.08.2024 (3 календарних дні), розмір процентів становить: 7400 гривень * 3 дні* 1,5 %/день = 333 гривні. Відповідно, сума процентів за період з 22.08.2024 і по 15.01.2025 (147 днів) становить: 7400 гривень * 147 днів * 1 %/день = 10878 гривень. Загальна сума процентів, що підлягає стягненню у даній справі становить 10878+333=11211 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 18 611 гривень, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 7400 гривень, та загальної суми процентів 11211 гривень. Разом з тим, щодо посилання відповідача на обмеження розміру стягнення заборгованості фактичною ціною купівлі боргу у сумі 3 478,00 грн., оскільки згідно з договором факторингу від 22.10.2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» придбало його борг за 3 478,00 грн., суд зазначає наступне. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до умов Договору факторингу, Фактор зобов`язався сплатити Клієнту суму фінансування відповідно до реєстру переданих прав грошової вимоги. На підтвердження виконання фінансових зобов`язань Фактором, позивач надав разом з позовною заявою платіжні інструкції, які свідчить про оплату Фактором Клієнту суми фінансування за Договором Факторингу № МВ-ТП/5. Разом з тим, оплата фінансування проводилася Фактором із застосуванням консолідованого підходу до розрахунків за весь реєстр прав вимог одночасно. Таким чином, надані платіжні інструкції відображають оплату фінансування за весь реєстр прав вимог згідно Договору факторингу. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази (зокрема, платіжна інструкція), на підставі яких можна зробити висновок, що ТОВ «Таліон Плюс» придбало борг відповідача саме за 3 478,00 грн. Щодо клопотання відповідача розтермінувати виконання рішення на 6 місяців з правом щомісячного погашення рівними частинами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1-5\~ст. 435 ЦПК України\~за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених\~ст. 435 ЦПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~суд застосовує до спірних правовідносин. Відповідачем не надано доказів неможливості виконання судового рішення з об`єктивних не залежних від нього обставин. Тому суд вважає, що в задоволенні клопотання представника відповідача про розстрочку виконання рішення суду слід відмовити. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Виходячи з наведеного, враховуючи\~\~положення ст. ст.\~133\~та\~141 ЦПК України\~та взявши до уваги те, що у зв`язку із розглядом справи в суді Позивач, поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 гривні, а також поніс витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень, суд стягує на користь Позивача з Відповідача вищенаведені витрати у розмірі 1882,20 гривень судового збору та 3885 гривень витрат на правову допомогу, що пропорційно задоволеним 77,7 % відсоткам від позовних вимог ((18611 гривень *100)/23938).

Outcome: partial