Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 квітня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та відповідач уклали кредитний договір № 00-9743557 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. 21 жовтня 2024 року між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, і відповідно до реєстру боржників за договором факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27 172 грн. Вказує, що під час укладення кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту в сумі 10 000 грн. і сплата позичальником комісії в розмірі 1 000 грн., валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування, а погодження умов і підписання кредитного договору відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора, як засобу електронного підпису, свідчить про її належне та добровільне волевиявлення на укладення електронного правочину. Однак, оскільки відповідач належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі - 27 172 грн., яка складається з: 11 000 грн. - заборгованість за кредитом; 11 172 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 5 000 грн. - штрафні санкції згідно з умов договору. Зазначає, що позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим загальна сума заявлених до стягнення вимог становить: 22 172 грн., що складається: 11 000 грн. - заборгованість за кредитом; 11 172 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. На підставі вищезазначеного представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 00-9743557 від 27 квітня 2024 року в розмірі 22 172 грн., яка складається з: 11 000 грн. - заборгованості за тілом та 11 172 грн. - заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Ухвалами судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також витребувано інформацію в АТ «ПУМБ». Відповідачем до суду направлено відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити ТОВ «ФК «Ейс» у задоволені позовних вимог. В обґрунтування зазначила, що вона не брала ніяких кредитів у ТОВ «ФК «Ейс». Зазначає, що в неї було викрадено її мобільний телефон зазначений у позові та із вказаного факту вона подала заяву до поліції. Нею було отримано лист-повідомлення про те, що її заява про злочин внесена до ЄРДР за №12024041690000624 від 02 травня 2024 року. За вказаним фактом було відкрито справу №205/13130/24 (1-кп/205/1074/24) за крадіжку її телефону було звинувачено і засуджено [PERSON] . Вказує, що в її телефоні було скопійовано її паспорт та ідентифікаційний код. Злочинці набрали кредитів у мікрофінансових установах та банках через електронну пошту. Вона з цього приводу звернулась до поліції та її заяву було внесено до ЄРДР за №12024041690001284 від 25 вересня 2024 року. Посилається на те, що вона до ТОВ «ФК «Ейс» з метою отримання кредиту не зверталась і ніякі кошти не отримувала, та про існування кредитного договору їй нічого не було відомо, а матеріалами справи №205/13130/24 підтверджується, що на час укладення кредитного договору між нею та ТОВ «ФК «Ейс» у неї не було в наявності її мобільного телефону, оскільки він був викрадений [PERSON] . Представником позивача було сформовано в системі «Електронний суд» відповідь на відзив в якому просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-9743557 від 27 квітня 2024 року в формі електронного документу з використанням електронного підпису, для укладення якого відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт товариства - https://treba.credit та подала відповідну заявку на кредит, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до кредитного договору № 00-9743557 від 27 квітня 2024 року сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором з боку позичальника та аналог власноручного підпису кредитодавця, що відтворений засобами копіювання з боку кредитодавця, відповідно до Правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, що і власноручний підпис. Кредитний договір № 00-9743557 від 27 квітня 2024 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор 39164 направлено позичальнику 27 квітня 2024 року о 04:04:11 на вказаний нею номер мобільного телефону - [NUMBER] ; одноразовий персональний ідентифікатор введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 27 квітня 2024 року о 04:04:23 годині, після чого відповідач натиснула кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор ТОВ «Макс Кредит», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірив особисті дані відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірив чи дійсно платіжна картка належить позичальнику. Виходячи з вищевикладеного, відповідач отримала грошові кошти відповідно до умов договору належним чином, а тому позивачем доведено факт надання первісним кредитором грошових коштів відповідачу. Доводи відзиву та заперечення відповідача правильність таких висновків не спростовують, оскільки не містять доказів, які б підтверджували, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, та, фактично, зводяться до нерозуміння природи договору. Вказує, що наявність у кредитному договорі унікальних ідентифікаторів відповідача (РНОКПП та адреси реєстрації), її електронний підпис є вагомим доказом її участі в укладенні цього договору. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що в її телефоні було скопійовано паспорт громадянки України [PERSON] та ідентифікаційний код, тому вона звернулася до поліції і повторно відкрито справу внесену до ЄРДР за №12024041690001284 від 25 вересня 2024 року про те, що невідомі особи скориставшись викраденим у неї телефоном та вчинили злочин. При цьому, відповідач не спростовує належності їй номера телефону, який вказаний у заявці на отримання кредиту, та не спростовує факт надсилання на вказаний номер одноразового електронного ідентифікатора, який являється електронним підписом для підписання кредитного договору. Відповідачем не надано до суду спростування щодо методу укладання кредитного договору, перерахунку коштів, отримання кредитних коштів та неповернення кредитних коштів, а тому вказаний кредитний договір № 00-9743557 від 27 квітня 2024 року є чинним. Крім цього, відповідач заявляє про наявність кримінального провадження щодо вчинення злочину щодо неї, однак не може братися до уваги судом, оскільки наявність такого провадження підтверджує лише факт звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, після отримання якої слідчий зобов`язаний порушити кримінальне провадження, проте, обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, у якому суд встановив би, що зобов`язання відповідача переносяться на іншу людину, яка протиправним шляхом уклала від імені [PERSON] кредитний договір і заволоділа таким чином коштами, не надано, про закінчення досудових розслідувань та результат не повідомлено. Твердження відповідача, щодо неотримання кредитних коштів можуть свідчити про спробу ввести суд в оману. 15 липня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] та витребувано у Новокодацького районного суду міста Дніпра кримінальну справу №205/13130/24 (провадження № 1-кп/205/1074/24) за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, для огляду в судовому засіданні. Представник позивача у своїй позовній заяві просив розглянути справу за відсутності їх представника. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримав заперечення викладені у відзиві. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9743557, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума ліміту кредитної лінії складає 10 000 грн.; строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів; дата повернення кредиту 22 квітня 2025 року; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку дії кредитної лінії (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки); знижена процентна ставка 0,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною в п.1.3.1 цього договору; за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 1 000 грн., у останній день повного погашення кредиту (а. с. 22-26). Матеріали справи містять інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» від 30 жовтня 2024 року, зі змісту додатку до якої судом встановлено, що була проведена успішна транзакція 27 квітня 2024 року, номер транзакції 41417-98674-62793; сума 10 000 грн.; дата та час проведення 27.04.2024 04:04:28; номер платіжної картки [NUMBER] ; емітент платіжної картки FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK; код авторизації 913672 (а. с. 35-38). На виконання ухвали суду АТ «ПУМБ» було надано відповідь №КНО-07.8.5/8094БТ від 19 червня 2025 року в якій зазначено те, що в банку на ім`я [PERSON] було відкрито рахунок [NUMBER] до якого випущена картка № [NUMBER] . В результаті аналізу операцій, здійснених за вказаною картою за період з 27 квітня 2024 року по 02 травня 2024 року було виявлено операцію: 27 квітня 2024 року 04:04:28 в сумі 10 000 грн. В банку за [PERSON] закріплений фінансовий номер телефону [NUMBER] , на який відправляється інформація про підтвердження здійснення інформації за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 27 квітня 2024 року по 02 травня 2024 року, а в анкеті [PERSON] вказано номер телефону [NUMBER] (а.с.129). З наданого стороною позивача детального розрахунку заборгованості ТОВ «Макс Кредит» щодо позичальника [PERSON] за кредитним договором №00-9743557 від 27 квітня 2024 року, судом встановлено, що сума кредиту - 11 000 грн., сума загальної заборгованості - 22 172 грн., сума заборгованості за основним зобов`язанням - 10 000 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами - 11 172 грн.; сума заборгованості за нарахованими комісіями - 1 000 грн. (а. с. 49-50). Положеннями ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 вказаного закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Часиною 12 статті 11 зазначеного закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 цього закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також матеріалами справи підтверджено, що 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс, згідно з умов якого ТОВ «ФК «Ейс» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «Макс кредит» суму фінансування, а ТОВ «Макс кредит» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги за укладеними кредитними договорами відповідно до реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги (п. 2.1 договору) (а. с. 51-56). На підтвердження переходу від ТОВ «Макс кредит» до ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 00-9743557 від 27 квітня 2024 року в загальному розмірі 22 172 грн., позивачем надано: акт приймання-передачі до договору факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21 жовтня 2024 року; реєстр боржників до договору факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21 жовтня 2024 року, платіжні доручення про сплату за договором факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21 жовтня 2024 року (а. с. 57-62). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Пунктом 5 частини 1 статті 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Так, відповідно до витягу з реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року до договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21 жовтня 2024 року, ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 22 172 грн. Крім того, в судовому засіданні було досліджено матеріали кримінального провадження №12024041690000624 від 02 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України щодо [PERSON] , зокрема: рапорт про прийняття заяви та її реєстрації в ЄО за №10920 від 27 квітня 2024 року про те, що 27 квітня 2024 року о 15 годині 43 хвилини надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що 26 квітня 2024 року о 20 годині 00 хвилин на вулиці з кишені пальто витягли телефон Самсунг С21; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27 квітня 2024 року про те, що 26 квітня 2024 року о 20 годині 00 хвилин по вул. Братів Трофімових поруч з будинком 40 , при невідомих обставинах [PERSON] втратила телефон марки «Samsung Galaxy S21 5G». Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/13130/24 від 09 грудня 2024 року судом встановлено, що затверджено угоду у кримінальному провадженні №12024041690000624 про визнання винуватості, укладену 22 листопада 2024 року між прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра Єрухом С.В. та обвинуваченим [PERSON] , якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання, встановивши іспитовий строк у два роки. Зі змісту вказаного вироку суду встановлено, що 26 квітня 2024 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, знаходячись поблизу будинку [ADDRESS] , [PERSON] , підійшовши до лавки біля будинку, почав діалог із раніше незнайомою потерпілою [PERSON] , яка в ході спілкування періодично використовувала свій мобільний телефон Samsung Galaxy S21 і тримала його в кишені, одягнутого на ній пальто. В ході спілкування у [PERSON] раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, визначивши вищевказаний мобільний телефон Samsung Galaxy S21, який знаходився в кишені пальто [PERSON] , як об`єкт свого злочинного посягання. Реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, [PERSON] , діючи умисно, протиправно, в своїх корисливих інтересах, розуміючи та бажаючи настання суспільно-негативних наслідків у вигляді вибуття з володіння потерпілої її майна, непомітно для [PERSON] витягнув вищевказаний мобільний телефон Samsung Galaxy S21 з кишені її пальто, після чого, [PERSON] з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 9 750 грн. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9743557 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора 39164. Зазначений правочин вчинено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що договір кредитної лінії № 00-9743557 від 27 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн., що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 30 жовтня 2024 року про успішну транзакцію 27 квітня 2024 року на суму 10 000 грн. на номер платіжної картки [NUMBER] , та відповіддю з АТ «ПУМБ» про відкриття в банку на ім`я [PERSON] рахунку [NUMBER] до якого випущена картка № [NUMBER] , на яку 27 квітня 2024 року надійшли кошти у сумі 10 000 грн. через відправлення інформації про підтвердження здійснення вказаної операції на номер телефону [NUMBER] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Отже, твердження відповідача щодо обставин, за яких вона стала жертвою протиправних дій [PERSON] , який 26 квітня 2024 року заволодів її мобільним телефоном Samsung Galaxy S21, підтвердилися відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази, які б свідчили про те, що [PERSON] , заволодівши телефоном відповідача, отримав доступ до облікових записів із незаконним використанням її персональних даних, оформив позику на її ім`я, тобто не надано суду обвинувального вироку суду у якому встановлено, що протиправним шляхом [PERSON] уклав від імені [PERSON] кредитний договір і заволодів таким чином коштами, оскільки сам по собі факт притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України за таємного викрадення її майна - мобільного телефону, не підтверджує обставин, що свідчать про недійсність спірного правочину. Також суд звертає увагу на те, що [PERSON] не зверталась з позовом щодо визнання недійсним договору кредитної лінії № 00-9743557 від 27 квітня 2024 року, який було укладено між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] , і будь-які рішення з приводу цього матеріали справи не містять. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Суд зазначає, що у цій справі відповідачем не надано достатніх доказів щодо неукладання відповідного кредитного договору в електронній формі, навпаки вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована. Крім того, [PERSON] не позбаволена права звернутися до суду про стягнення грошових коштів з особи, яку буде визнано судом винуватою у вчиненні шахрайських дій за допомогою її викрадного мобільного телефону шляхом отримання кредитних коштів. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Також згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, який укладений між ТОВ «ФК «Ейс» і АБ «Тараненко та партнери», в особі керуючого бюро - адвоката Тараненка А.І., який діє на підставі статуту, свідоцтва на право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24 квітня 2012 року, ордеру на надання правничої допомоги Серії АА № 1563304 від 07 квітня 2025 року; протоколом погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року; додатковою угодою № 30 від 07 квітня 2025 року до договору надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року щодо представництва інтересів ТОВ «ФК «Ейс» у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] ; актом приймання-передачі наданих послуг від 15 травня 2025 року, яким визначено вартість години роботи адвоката, детальним переліком проведеної роботи з кількістю витраченого на надану правову допомогу часу, на загальну суму 7 000 грн. (а. с. 14, 15, 46, 63-69). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до суми 3 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Outcome: approved