Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

\~ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23850 гривень 62 копійки за кредитним договором №14.04.2024-100000938 від 14.04.2024р. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між позивачем та відповідачем був укладений договір кредитної лінії, зобов`язання за яким позивачем були виконані шляхом видачі кредиту. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування у строки встановлені договором, не виконав. Тому у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту та сплати процентів. Відповідач подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Також зазначив, що визнає борг по кредиту у розмірі 11331 грн. 86 коп., але решту заявлених вимог не визнає. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 14 квітня 2024 року уклав з ТОВ «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ: 37356833) договір кредитної лінії № 14.04.2024-100000938 за яким ТОВ «Споживчий центр» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти (кредит) у розмірі 12000 грн., а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 112 днів з дня його надання та сплачувати проценти за користування ним (денна процентна ставка) у розмірі 0.84% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит та 1% за один день користування кредитом (процентна ставка) яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, сплатити 15% від суми кредиту яка складає 1800 гривень комісії та сплачувати 120 гривень неустойки яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. (а.с.17-28). ТОВ «Споживчий центр» перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000 грн. на його поточний рахунок (а.с.35), але у повному обсязі та у строки, передбачені графіком, він не повернув отриманий кредит та не сплатив проценти за користування кредитними коштами. Як наслідок, 07 травня 2025 року, ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у розмірі 23850 гривень 62 копійки з яких: 11331 гривня 86 копійок - це борг по кредиту; 9518 гривень 76 копійок - борг по процентах за користування кредитом та 3000 гривень неустойки (а.с.36). Оцінка суду правовідносин сторін. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги) та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, отримати виданий кредит та проценти за його користування. Оцінка суду щодо права. Положення пункту 1 та 22 частини 1\~статті 92 Конституції України\~гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої\~статті 509 Цивільного кодексу України\~(надалі за текстом\~ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті\~509, пункту першого частини другої статті\~11\~та частини першої статті\~629 ЦК України\~зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей\~1054,\~1055 ЦК України\~та пунктів 22,23 частини першої статті\~1, частини першої статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення\~статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями\~статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 14 квітня 2024 року [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» уклали по суті договір кредитної лінії за яким ТОВ «Споживчий центр» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] , грошові кошти (кредит) у розмірі 12000 грн. (а.с. 17-28). І ТОВ "Споживчий центр", взяті на себе зобов`язання виконав, оскільки перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000 грн. на його поточний рахунок. (а.с.35). Виходячи з положень частин першої статей\~526,\~529\~та\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за кредитним договором [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 112 днів з дня його надання та сплачувати проценти за користування ним (денна процентна ставка) у розмірі 0.84% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит та 1% за один день користування кредитом (процентна ставка) яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, сплатити 15% від суми кредиту яка складає 1800 гривень комісії, та сплачувати 120 гривень неустойки яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. (а.с.17-28). Відповідно до положень частини першої\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Виходячи з документів наданих позивачем [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість, у розмірі : 20850 (двадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 62 (шістдесят дві) копійки з яких: 11331 (одинадцять тисяч триста тридцять одна) гривня 86 (вісімдесят шість) копійок - це борг по кредиту; 9518 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) гривень 76 (сімдесят шість) копійок - борг по процентах за користування кредитом (а.с.36). Тож, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань у вигляді повернення кредиту частинами, на підставі договору від 14 квітня 2024 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача кредиту та процентів за користування ним. Тому, матеріально-правові вимоги позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, однак частково, оскільки позивачем не доведено обґрунтованість стягнення з відповідача неустойки. Щодо неустойки у розмірі 3000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Однак відповідно до п. 18 до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку із чим вказані вимоги про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 3000 гривень задоволенню не підлягають. Щодо судового збору Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож оскільки суд задовольнив позовні вимоги тільки частково, а судовий збір був сплачений позивачем у розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.10), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача тільки частково, зокрема у розмірі 2117 грн. 70 коп. Отже,

Outcome: partial