Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу гаража, розташованого на земельній ділянці площею 0.0026 га. за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження укладеного договору відповідач [PERSON] передав позивачеві всю правовстановлюючу документацію на ці об`єкти нерухомості, ключі від гаража, зобов`язавшись протягом двох місяців нотаріально посвідчити зазначений договір. Позивач, в свою чергу, сплатив продавцю 96000 гривень. Таким чином, угода фактично відбулася, однак відповідач, виїхав з м.Кодими та ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. В зв`язку з цим позивач позбавлений можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу гаража, тому просив визнати дійсним укладений з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу та визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно. В підготовче засідання позивач не з`явився та надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив проводити розгляд цивільної справи без його участі. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є власником спірного гаража та земельної ділянки, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав №325152877 та №325151858. Отже, на момент укладення вказаного правочину відповідач був власником спірного майна і мав право його відчужувати. 21.11.2023 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу гаража та земельної ділянки під ним, що розташовані по [ADDRESS] , який відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] домовились нотаріально посвідчити протягом двох місяців. Після цього, відповідач [PERSON] передав позивачеві [PERSON] правовстановлюючі документи на гараж та земельну ділянку, які перебувають у позивача, та власноруч написав розписку про отримання від позивача коштів в сумі 96000 грн. в рахунок оплати за обумовлений договором купівлі-продажу об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до досягнутої згоди, сторони зобов`язались протягом двох місяців з дня продажу нотаріально посвідчити укладений договір. Однак, отримавши грошові кошти за гараж та земельну ділянку, відповідач [PERSON] виїхав за межі м. Кодима Подільського району Одеської області, до цього часу уникає зустрічей з позивачем, не являється до нотаріуса для нотаріального посвідчення укладеного договору. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо усіх істотних умов купівлі-продажу спірної нерухомості, що підтверджується укладеним ними договором купівлі-продажу від 21.11.2023 року, позивачем сплачено відповідачу обумовлену цим правочином вартість об`єктів нерухомого майна, що є предметом даного договору, а продавцем були передані позивачу правовстановлюючі документи на нього, суд приходить до висновку про те, що спірний договір купівлі-продажу є укладеним. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Верховний Суд України в постанові від 06.09.2017 року, прийнятій у справі №6-1288цс17, зазначив, що умовою застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата іншою стороною (покупцем) можливості нотаріально посвідчити укладений правочин. Відповідно до п.13 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Отже, суд вважає можливим визнати в судовому порядку спірний договір купівлі-продажу будинку дійсним, оскільки законодавчо визначеною умовою такого визнання є втрата стороною правочину, а саме покупцем [PERSON] , можливості його нотаріального посвідчення, зокрема, і з причини ухилення від цього іншої сторони правочину - продавця [PERSON] . Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.03.2019 року, прийнятій у справі №665/2266/16-ц. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved