Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

17 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 659,72 гривень, а також здійснити розподіл судових витрат. У позовній заяві позивач вказує на те, що не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В. Разом із позовом до суду надійшло клопотання про витребування доказів, у якому заявник просить витребувати у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» наступні відомості: -чи емітувалася на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , банківська картка № [NUMBER] , або будь-яка інша платіжна картка; - інформацію про зарахування на картковий рахунок № [NUMBER] у період з 26.01.2022 року по 31.01.2022 рік грошової суми у розмірі 29 900,00 гривень; - чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком № [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився зазначений номер телефону в анкетних даних [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , та у разі, якщо зазначений номер не є фінансовим, витребувати інформацію про номери телефонів що знаходяться/знаходились в анкетних даних [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , за карткою № [NUMBER] ; - у разі підтвердження переказу коштів [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , на картковий рахунок № [NUMBER] за період з 26.01.2022 року по 31.01.2022 рік грошової суми у розмірі 29 900,00 гривень, витребувати належним чином засвідчені копії первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення) або будь-які інші прирівняні до них документи, що підтвердять факт зарахування коштів; - інформацію про повний номер рахунку маски картки [NUMBER] , що емітована на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ; - у разі, якщо картковий рахунок № [NUMBER] не належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , витребувати відомості про особу, якій належить картковий рахунок. Ухвалою суду від 07 липня 2025 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Задоволено клопотання про витребування доказів. 17.07.2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суд у від 07.07.2025 року. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМАНІЯ «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 659,72 гривень, суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень. 15 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2025 року у справі №522/13548/25-Е, у якій заявник просив скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2025 року у справі №522/13548/25-Е та призначити справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. У період з 10 жовтня 2025 року по 17 жовтня 2025 року головуюча - суддя Косіцина В.В. перебувала на лікарняному. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху. 23 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про усунення недоліків. У заяві про усунення недоліків заяви заявник просив прийняти заяву до розгляду, звільнити його від сплати судового збору, а у разі відмови у звільнення від сплати судового збору, зменшити розмір судового збору, що підлягає сплаті, а у разі задоволення заяви про звільнення від сплати судового збору або зменшення розміру судового збору, визнати надміру сплачену суму судового збору такою, що підлягає поверненню. У заяві про усунення недоліків від 23 жовтня 2025 року заявник просив суд в застосувати захід забезпечення позову та зупинити стягнення за виконавчим листом у справі №522/13548/25-Е до вирішення заяви про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року у задоволенні заяви воїнського про звільнення від сплати судового збору, заяви про зменшення судового збору, заяви про повернення судового збору - відмовлено. Заяву про забезпечення позову - повернуто. Прийнято до розгляду заяву [PERSON] про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2025 року у справі №522/13548/25-Е. Засідання по справі призначено на 03 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року заяву [PERSON] про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2025 року у справі №522/13548/25-Е - задоволено частково, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2025 року у справі №522/13548/25-Е за Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМАНІЯ «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ТОВ «ФК «ЕЙС» надійшли додаткові пояснення, у яких позивач підтримав заявлені позовні вимоги. 14 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання [PERSON] про витребування доказів, у якій заявник просить витребувати: у ТОВ «ФК «ЕЙС» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - договору цесії (факторингу) на підставі якого ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до [PERSON] ; - належним чином засвідчений детальний реєстр прав вимоги, який є невід`ємним додатком до вказаного договору та підтверджує включення до переліку відступлених прав зобов`язань відповідача; - летальний, поіменний розрахунок заявленої до стягнення суми із чітким розмежуванням тіла кредиту, відсотків, комісії, пені, штрафів, із зазначенням точних періодів нарахування по кожні сумі та посиланням на первинні бухгалтерські документи; - Будь-які докази, включно з логами системи, SMS-повідомленнями, електронними листами, записами дзвінків, поштовими квитанціями, що підтверджують факт належного повідомлення Відповідача про відступлення права вимоги (цесію) саме з боку ТОВ «ФК «ЕЙС» у порядку, передбаченому ст. 516, 517 ЦК України; У ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - договорів цесії (факторингу) та актів приймання-передачі, що стосуються передачі права вимоги за кредитним договором № 226341655 (або іншим договором, що стосується Відповідача) між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС». - повні реєстри прав вимоги (а не витяги) до кожного з цих договорів, де містяться дані Відповідача; у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОМОГА» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - належним чином засвідчену копію Первинного кредитного договору № 226341655 (або іншого, на який посилається Позивач), включно з анкетою-заявою, паспортом кредиту, індивідуальними правилами та умовами, з усіма додатками; - платіжні інструкції та доручення на переказ кредитних коштів на картковий рахунок Відповідача. - докази первинної комунікації з Відповідачем, що підтверджують укладення та узгодження умов договору, зокрема, SMS-повідомлення або електронні листи з кодами підтвердження ОТР, лог-файли системи, якщо договір укладався дистанційно. У АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - Виписки по картковому рахунку картки № [NUMBER] за період 26.01.2022 - 27.01.2022, дати, зазначені у попередньому клопотанні, для підтвердження або спростування факту зарахування кредитних коштів від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». - журнали 3-D Secure OTP (або аналогічні лог-файли безпеки банку) щодо операції зарахування вказаних кредитних коштів. 14 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, вирішити питання про поворот виконання рішення суду та здійснити розподіл судових витрат. 18 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ТОВ «ФК «ЕЙС» надійшло заперечення на клопотання про витребування доказів, у якому заявник просив відмовити у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів. 18 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ТОВ «ФК «ЕЙС» надійшов відзив, у якому позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів - відмовлено. 24 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання [PERSON] про витребування доказів, у якій заявник просить витребувати у ТОВ «ФК «ЕЙС»: - належним чином засвідчену копію договору факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01 з усіма додатками та актами; - належним чином засвідчену копію договору факторингу від 23.02.2024 року №23/0224-01 з усіма додатками; - належним чином засвідчену копію договору факторингу від 29.05.2025 року №29/05/25-Е з додатками; - копії платіжних доручень, що підтверджують фактичну оплату ціни відступлення права вимоги за вказаними договорами; - належним чином засвідчені повних витягів з реєстрів боржників до вказаних договорів, що містять повні дані щодо [PERSON] ; - оригінал електронного договору від 26.01.2022 року №226341655, підписаного в електронній формі з метаданими (лог-файлами), що підтверджують ідентифікацію підписантів. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року у задоволенні клопотання - відмовлено. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи - не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 26 січня 2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 226341655, за яким ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язалося передати [PERSON] грошові кошти в кредит у розмірі 29 900,00 гривень, строк - 30 днів, дисконтна процентна ставка - 0,21 % за день користування, базова процентна ставка - 2,10 % за день користування. У клопотанні від 24.11.2025 року [PERSON] посилається на те, що матеріали справи не містять доказів укладання кредитного договору. У клопотанні [PERSON] заперечує факт укладання кредитного договору. Вказує, що постійно проживає за кордоном. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні електронні докази, лог-файли, метадані, які б підтверджували той факт, що саме він здійснив вхід у систему та підписав договорів. Проте, суд не може погодитися із зазначеними доводами з огляду на наступне. Відповідно до п. 4 ч. 2ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1ст. 3Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 даного Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зі змісту кредитного договору від 26.01.2022 року №226341655 вбачається, що він був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. До позову додано копію довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», зі змісту якої вбачається, що електронний підпис одноразовий ідентифікатор MNV9M9Q6 направлявся за номером телефону - [NUMBER] . Вказаний номер зазначався [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення від 15.10.2025 року, у клопотання від 17.10.2025 року, у клопотання від 17.10.2025 року, у клопотанні від 23.10.2025 року, у клопотанні від 06.11.2025 року, у клопотанні від 14.11.2025 року, у відзиві, у клопотаннях від 24.11.2025 року. Згідно відповіді з АТ «УНІВЕРСА БАНК» що надійшла до суду 17.07.2025 року на виконання ухвали суду від 07.07.2025 року, номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером [PERSON] . Посилаючись на те, що такий договір не підписувався, відповідачем не було жодного доказу, який би підтверджував таку обставину, що зазначена ідентифікація була проведена не відповідачем, а іншою особою. Суд також зауважує, що відповідач не звертася до суду із зустрічним позовом про визнання договору або його частини - недійсним. Зі змісту веб-порталу «Судова влада» та ЄДРСР вбачається, що зазначений договір не оспорювався [PERSON] шляхом звернення до суду із окремим позовом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Тому, беручи до уваги той факт підписання договору електронним підписом - одноразовим ідентифікатором підтверджується як копією самого договору так і довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», а електронний підпис - одноразовий ідентифікатор надсилався на номер, належний відповідачеві, враховуючи те, що наведені вище обставини не були спростовані відповідачем, суд вважає, що договір кредитної лінії від 26 січня 2022 року №226341655 дійсно був укладений. У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. Згідно із п. 1.3. Договору, кредитодавець надає перший Транш за Договором в сумі 29 900 грн 00 коп. одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 25.02.2022 р. У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 26.01.2022 року в якості карткового рахунку [PERSON] для перерахування коштів вказана картка № [NUMBER] . Згідно відповіді з АТ «УНІВЕРСА БАНК» що надійшла до суду 17.07.2025 року на виконання ухвали суду від 07.07.2025 року, банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] . Згідно платіжного доручення від 26.01.2022 року, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язання за кредитним договором від 26.01.2022 року № 226341655 перед [PERSON] - виконало, перерахувавши на картковий рахунок № [NUMBER] грошову суму у розмірі 29 900,00 гривень. Факт виконання зобов`язання за договором також підтверджується випискою по картці, що надана АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду про витребування доказів. Тому, факт перерахунку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошової суми у розмірі 29 900,00 гривень на картковий рахунок [PERSON] підтверджується належними та допустимими доказами по справі. [PERSON] неодноразово наголошував на тому, що позивач не довів перехід права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЕЙС», оскільки, до позову не додано доказів оплати за договором факторингу, а надані позивачем витяги з реєстрів є односторонніми документами, які не дозволяють ідентифікувати обсяг переданих прав. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 28.11.2018року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01, згідно п. 2.1 якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. До позовної заяви додано копії додаткових угод до договору факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01, зокрема, угоди від 28.11.2019 року, від 31.12.2020 року, від 31.12.2021 року, від 31.12.2022 року та від 31.12.2023 року, якими строк дії договору факторингу неодноразово продовжувався, та угодою від 31.12.2023 року продовжений до 31.12.2024 року. Таким чином, договір № 28/1118-01 з урахуванням додаткових угод є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 року - 31.12.2024 року тощо. Пунктом 4.1. Договору визначено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторонами засвідчує передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром прав вимоги. Реєстр прав вимоги №175 від 05.05.2022 до договору факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01 в якому наявна інформація про відступлення права вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26.01.2022 року № 226341655 було підписано 05.05.2022 року. В такому реєстрі чітко визначено порядковий номер боржника, його прізвище, ім`я та по батькові, РНОКПП, номер та дату укладання кредитного договору, розмір тіла кредиту, розмір відсотків за користування, загальна сума боргу. На момент підписання реєстру права вимоги, боргові зобов`язання відповідачки за кредитним договором уже існували, а тому, право вимоги за такими зобов`язаннями могли бути відступлені. 23 лютого 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №23/0224-01 строком дії до 31 грудня 2024 року, за яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта. Відступлені права вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26.01.2022 року № 226341655 підтверджується реєстром прав вимоги №1 від 23.02.2024 року. Відповідно до п.4.1. Договору, право вимоги переходить до фактора в день підписання реєстру прав вимоги. Реєстр права вимоги №1 від 30.05.2023 року було підписано сторонами 23.02.2024 року. В такому реєстрі чітко визначено порядковий номер боржника, його прізвище, ім`я та по батькові, РНОКПП, номер та дату укладання кредитного договору, розмір тіла кредиту, розмір відсотків за користування, загальна сума боргу. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, та за яким було відступлені права вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26.01.2022 року № 226341655, що підтверджується реєстром боржників від 29.05.2025 року. В такому реєстрі чітко визначено порядковий номер боржника, його прізвище, ім`я та по батькові, РНОКПП, номер та дату укладання кредитного договору, розмір тіла кредиту, розмір відсотків за користування, загальна сума боргу. У п.1.2 Договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в день підписання сторонами акту прийому-передачі. Акт приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 29.05.2025 року №29/05/25-Е було підписано сторонами 29.05.2025 року. Як вже було встановлено, договорами факторингу було чітко визначено, що право вимоги набувається або в момент підписання сторонами реєстру прав вимоги (п.4.1. Договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01 та п.4.1. Договору факторингу від 31.07.2024 року №31/0724-01), або в момент підписання сторонами акту прийому-передачі (п.1.2. Договору факторингу від 26.12.2024 року №26/12/Е). Умовами зазначених договорів не було передбачено те, що новий кредитор набуває права вимоги до боржників виключно за умови сплати ним ціни договору, а тому, наявність або відсутність доказів оплати ціни договору факторингу не впливає на набуття новим кредитором права вимоги в даному конкретному випадку. За таких обставин, суд вважає, що ТОВ «ФК «ЕЙС» у повній мірі набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 26.01.2022 року № 226341655. У заяві від 24.11.2025 року [PERSON] зазначив, що йому не було відомо про зміну кредитора в зобов`язанні. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора (Постанова КЦС ВС від 26.09.2019 у справі № 243/5506/16-ц). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами. Таким чином, у порушення умов кредитних договорів, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаними договорами - не виконав. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26.01.2022 року № 226341655 становить 32 659,72 гривень та складається з: - основна сума боргу -29 900,00 гривень; - заборгованість за відсотками - 2 759,72 гривень. У [PERSON] у відзиві назначає, що позивачем не надано жодного детального та обґрунтованого розрахунку суми заборгованості. Відповідачеві не зрозуміла, яка частина суми заборгованості є тіло кредиту, а яка штрафні санкції. Проте, у разі, якщо відповідач не погоджується із наданим позивачем розрахунком, він не позбавлений права подати контрозрахунок. Проте, під час розгляду справи [PERSON] контрозрахунок заборгованості до суду не подавав. Як вже було зазначено, строк кредитування становить 30 днів (дисконтний період), процентна ставка протягом дисконтного періоду - 0,21%. З розрахунку заборгованості первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» вбачається, що первісний кредитор здійснював нарахування процентів протягом перших тридцяти днів у розмірі 0,21%, тобто, 62,79 гривень за один день, а тому, загальний розмір відсотків за цей період повинен становити 1 883,70 гривень. У п.1.12 Договору, сторони передбачили, що Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання Позичальником нових Траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. Згідно п.1.12.2 Договору, з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Оскільки, [PERSON] не повернув грошові кошти за кредитними договором у 30-ти денний строк, кредитний договір було продовжено на підставі п.1.12 Договору на 90 днів, при цьому, розмір процентної ставки, що повинен був застосовуватися під час цього періоду становить 2,98%, тобто, 981,02 гривень за день (загальний розмір відсотків що міг бути нарахованим протягом 90-то денного періоду становить 80 191,08 гривень). Проте, відсотки у такому розмірі нараховувалися лише 2 дні - 02.03.2022 року та 03.03.2022 року. В подальшому, первісний кредитор з 11.04.2022 року по 30.04.2022 року нараховував відсотки у розмірі 5,98 гривень за один день, з 01.05.2022 року по 05.05.2022 року у розмірі 17,94 гривень. Другий кредитор - ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» здійснювало нарахування відсотків в період щ 06.02.2022 року по 15.05.2022 року у розмірі 17,94 гривень, з 16.05.2022 року по 25.05.2022 року у розмірі 62,79 гривень. Розмір процентної ставки, що нараховувався протягом 90-то денного періоду, на який було пролонговано договір є меншим, ніж встановлений умовами договору. Суд зауважує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження часткової або повної сплати заборгованості за кредитним договором. Зустрічний позов про визнання договору або його частини недійсним - не пред`являвся. Доказів на підтвердження того, що зазначений договір оспорювався поза межами розгляду справи та був визнаний недійсним - надано не було. Тому, суд погоджується із зазначеним розрахунком заборгованості та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Згідно копії платіжної інструкції від 11 червня 2025 р. N 14692, ТОВ «ФК «ЕЙС» сплатило 2 422,40 гривень в якості судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з відповідача в порядку розподілу судових витрат підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01, за яким клієнт доручив, а АБ прийняло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. 30 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено додаткову угоду № 25770713533 до договору про надання правничої допомоги від 29.05.2025 року №29/05/25-01, за яким клієнт доручив здійснити захист прав та інтересів клієнта у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, боржником за яким, зокрема, є [PERSON] . Згідно акту прийому-передачі наданих послуг, адвокатом в процесі захисту прав клієнта щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за яким боржником є [PERSON] , було надано наступні види послуг: - вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості - 1 000,00 гривень (2 години витраченого часу); - складання позовної заяви - 5 000,00 гривень (2 години витраченого часу); - складання адвокатського запиту - 500,00 гривень (1 година витраченого часу); - складання клопотання про витребування доказів - 500,00 гривень (1 година витраченого часу). У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved