Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Позивач просить: 1. Стягнути з Філії КП «КИЇВПАСТРАНС» Куренівське тролейбусне ремонтно- експлуатаційне ДЕПО (ЄДРПОУ 23390156) на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] матеріальну шкоду завдану в результаті ДТП у розмірі 63 528 (шістдесят три тисячі п`ятсот двадцять вісім) гривень 51 копійка, з яких 57 344 (п`ятдесят сім тисяч триста сорок чотири) гривні 36 копійок основна сума заборгованості, 1 736 (одна тисяча сімсот тридцять шість) гривень 39 копійок - інфляційне збільшення, 447 (чотириста сорок сім) гривень 76 копійок - 3% річних від основної суми заборгованості та 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок витрати за проведення експертизи. 2. Згідно вимог ч. 10 ст. 265 ЦПК України, зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою щодо стягнення 3% річних: (сума заборгованості) х 3% х (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році) та за формулою щодо стягнення інфляційного збільшення: 57 344,36 х (індекс інфляції за період заборгованості) - 57 344,36. 3. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні, яке відбулось 16.07.2025 року, представник відповідача Шинкаренко О.С. подала до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що філія КП «КИЇВПАСТРАНС» Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо не є самостійною юридичною особою, а відтак не може виступати відповідачем у даній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача Комунальне підприємство «КИЇВПАСТРАНС» Філії Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо, на належного відповідача Комунальне підприємство «КИЇВПАСТРАНС». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2025 клопотання відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Філії Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо, про відшкодування шкоди - залишено без задоволення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 лютого 2025 року близько 13 години 40 хвилин сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме гр. [PERSON] , керуючи тролейбусом номер 4639, який належить Філії КП «КИЇВПАСТРАНС» Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне ДЕПО, в м. Києві по вул. Олени Теліги, 25, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Corolla» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] . Шевченківським районним судом міста Києва було винесено постанову, згідно якої [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення (справа № 761/7555/25). На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП застрахована не була. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач заперечує розмір завданого матеріального збитку, просить визнати Звіт від 06.04.2025 №02-04-2025 неналежним та недопустимим доказом. Також заперечує щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних. В судовому засіданні, яке відбулось 08.12.2025, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні, яке відбулось 08.12.2025, представник відповідача заперечувала проти задоволення позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання здійснювалося технічним засобом. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 10 лютого 2025 року близько 13 години 40 хвилин сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме гр. [PERSON] , керуючи тролейбусом бортовий номер 4639, який належить Філії КП «КИЇВПАСТРАНС» Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне ДЕПО, в м. Києві по вул. Олени Теліги, 25, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки, не був уважним, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Corolla» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відносно водія тролейбуса [PERSON] працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Шевченківським районним судом міста Києва було винесено постанову, згідно якої [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення (справа № 761/7555/25). Після події позивач звернувся до експерта для проведення дослідження з визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Toyota Corolla» державний номерний знак [NUMBER] . Під час судового засідання встановлено, що [PERSON] працює у філії КП «КИЇВПАСТРАНС» Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне ДЕПО і на час ДТП 10.02.2025 керував тролейбусом бортовий номер 4639, у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тобто на законних підставах, перебуваючи працівником КП «КИЇВПАСТРАНС». Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 03.08.2023 серії [NUMBER] , власником автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Відповідно до Звіту №02-04-2025 від 06.04.2025: 1. Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 57344,36 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України), постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1,2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України. Відповідно до приписів статей 1172 та 1187 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15 червня 2018 року дійшов висновків, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем. В такому випадку відповідальність юридичної особи (організації) настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з цією організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Отже шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 10.02.2025 власнику [PERSON] , пошкодженням транспортного засобу «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] , з вини водія [PERSON] , що керував тролейбусом бортовий номер 4639, який перебуває у володінні КП «КИЇВПАСТРАНС», відшкодовується саме володільцем - КП «КИЇВПАСТРАНС» цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Corolla», внаслідок його пошкодження при ДТП, у розмірі 57344 гривні 36 копійок. Крім того, згідно з вимогами ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18, зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Отже, з відповідача також підлягають стягненню 3 % річних з 16 травня 2025 року по день виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою: 3% = 57344,36 грн. * 3 / 100% / 365 днів * [Кількість днів]. Щодо доводів відповідача з приводу того, що Звіт про оцінку транспортного засобу від 06.04.2025 №02-04-2025, є неналежним доказом та не підтверджується жодними доказами, суд зазначає наступне. В судовому засіданні, щоб усунути суперечності щодо суми завданої шкоди, головуючим суддею було запропоновано представнику відповідача надати іншу оцінку або призначити судову автотоварознавчу експертизу. Проте, сторона відповідача не скористалася даним правом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 967 (дев`ятсот шістдесят сім) грн 00 коп та 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп витрат на проведення оцінки.

Outcome: approved