Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

23 липня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача Фермерського господарства «НЕКСТ» про визнання відсутнім права оренди, у якій позивач просив суд: - прийняти позовну заяву до розгляду; - визнати відсутніми права оренди: договір оренди землі № 22/0090 від 06.02.2022 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5321884400:00:005:0090, площею 1,0836 га, та договір оренди землі № 22/0091 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 53218844:00:005:0091, площею 2,4690 га, укладених між [PERSON] та Фермерським господарством «НЕКСТ», що розташовані на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області; - стягнути з Фермерського господарства «НЕКСТ» на користь [PERSON] понесені судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн та витрат на правничу допомогу. 1. Процесуальні дії/рішення у справі Розпорядженням голови Кобеляцького районного суду Полтавської області Омельченко І. від 28 липня 2025 року № 5 справу передано на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області на підставі п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України (а.с. 43). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Козельщинського районного суду Полтавської області цивільну справу розподілено головуючій судді Козир В.П. (а.с. 46). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 10 днів з дня отримання ухвали усунути недоліки (а.с. 49-51). Позивач у встановлений судом строк недоліки усунув. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 08 жовтня 2025 року (а.с. 59-61). Цією ж ухвалою залучено до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору - ФОП [PERSON] та виконавчий комітет Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2025 року підготовче судове засідання у цивільні справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 04.12.2025 (а.с. 82-83). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач ФГ «НЕКСТ» належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету (а.с. 70), явку представника у судове засідання не забезпечив, будь-яких клопотань, заяв, відзив на позовну заяву до суду не подав. Третя особа - фізична особа-підприємця [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 89), у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, пояснення на позовну заяву до суду не подав. Третя особа - виконавчий комітет Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету (а.с. 88). Подав заяву про розгляд справи без участі представника, при вирішенні спору покладався на розсуд суду (а.с. 63). Протокольною ухвалою суду від 04.12.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи. З технічних причин через неполадки системи «Електронний суд» судове засідання було перервано через неможливість подальшого фіксування судового засідання. Присутній у судовому засіданні позивач просив суд завершити судовий розгляд справи за його відсутності, про що подав письмову заяву через канцелярію суду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України подальше фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 2. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 1-8) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на підставі рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07.04.2020 по справі № 532/400/20 належать дві земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 2,469 га, кадастровий номер 5321884400:00:005:0091, та земельна ділянка площею 1,0836 га, кадастровий номер 5321884400:00:005:0090, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності від 19.08.2020. 30.09.2020 між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] були укладені два договори оренди землі відносно обох земельних ділянок. Предметом договорів оренди є строкове платне користування вищезазначеними ділянками, строк дії яких становить 7 років. Позивач зазначав, що ФОП [PERSON] згідно з умовами договорів оренди зобов`язувався виплачувати орендну плату у розмірі 10 % від нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, однак всупереч умовам договорів нехтує взятими на себе зобов`язаннями, ухиляється від виплати орендної плати, остання та єдина виплата була у січні 2022 року у сумі 7860,00 грн. ФОП [PERSON] перестав виплачувати орендну плату відповідно до умов договорів оренди та повідомив позивача, що земельними ділянками він не користується, й належним користувачем є фермерське господарство «НЕКСТ». Позивач стверджував, що він ніяких договорів оренди земельних ділянок з ФГ «НЕКСТ» не укладав й інших осіб на підписання таких договорів він не уповноважував. Окрім цього позивач звертав увагу суду, що відповідно до п.7.1 договорів про оренду земельних ділянок від 30.09.2020, укладених з ФОП [PERSON] , орендарю забороняється передавати в суборенду земельну ділянку без письмової згоди орендодавця. 14 березня 2025 року позивач звернувся до ЦНАП Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області про надання відомостей з Державного реєстру речових прав щодо належних йому земельних ділянок. З відповіді на запит від дізнався, що договори оренди між ним та ФОП [PERSON] не зареєстровані, а зареєстровані 16.08.2022 між ним та ФГ «НЕКСТ». Позивач зазначав, що він впевнений, що підписи у договорах оренди, які нібито укладені між ним та ФГ «НЕКСТ» підроблені, оскільки сам він дані договори не підписував й нікого не уповноважував. Окрім цього позивач звертав увагу суду, що будь які кошти за користування його земельними ділянками (орендну плату) з 2022 року й по липень 2025 року він не отримував. При нормативно правовому обґрунтуванні позивач посилався на статті 15, 16, 202, 203, 204, 207, 638, 792 Цивільного кодексу України, статтю 124 Земельного кодексу України, статтю 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статті 1, 13, 14, 15, 19, 21 Закону України «Про оренду землі» та висновки Верховного Суду у справі № 150/928/14 (постанова суду від 30 травня 2018 року), у справі № 322/1178/17 (постанова суду від 15 січня 2020 року), у справі № 674/461/16-ц (постанова суду від 22 січня 2020 року), у справі № 125/702/17 (постанова суду від 05 серпня 2020 року), у справі № 6-277цс16 (постанова суду від 18 січня 2017 року), у справі № 220/1897/16-ц (постанова суду від 27 червня 2018 року), у справі № 567/3/22 (постанова суду від 19 лютого 2024 року). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що ніколи не укладав договори з ФГ «Некст». Також повідомив, що ним було подано заяву до поліції з приводу з`ясування обставин укладення договорів, але слідчі не можуть вилучити договори з метою проведення експертизи через те, що, нібито, не можуть розшукати директора ФГ «Некст» [PERSON]. Як наслідок він не може отримати примірники спірних договорів з метою проведення експертизи. Позиція відповідача Відповідач Фермерське господарство «Некст» не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надав, власну позицію щодо предмета спору не висловив. Позиція третіх осіб Третя особа - фізична особа-підприємця [PERSON] пояснення на позовну заяву до суду не подав. Третя особа - виконавчий комітет Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області при вирішенні спору покладався на розсуд суду (а.с. 63). Фактичні обставини справи, встановлені судом Позивач [PERSON] є власником земельних ділянок із кадастровими номерами 5321884400:00:005:0090, площею 1,0836 га, та 5321884400:00:005:0091, площею 2,469 га, що підтверджується копією рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2020 року по справі № 532/400/20, яке набрало законної сили 07.08.2020 (а.с.71-72), та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2020 (№ 221620198, № 221617967) (а.с.11, 12). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.03.2025 № 417931302 вбачається, що на земельну ділянку кадастровий № 5321884400:00:005:0090 площею 1,0836 га зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди від 06.02.2022 № 22/0090, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством «НЕКСТ» (номер запису 47626218, дата державної реєстрації 16.08.2022) (а.с.14). Така ж інформація підтверджується відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2025 № 1865892, отриманої на запит судді (а.с.75-76). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.03.2025 № 417930016 вбачається, що на земельну ділянку кадастровий № 5321884400:00:005:0091 площею 2,469 га зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди № 22/0091 від 06.02.2022, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством «НЕКСТ» (номер запису 47630050, дата державної реєстрації 16.08.2022) (а.с. 13). Така ж інформація підтверджується відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2025 № 1865895, отриманої на запит судді (а.с.77-78). Згідно з копією договору оренди землі від 30.09.2020 (далі по тексту рішення - договір оренди № 1 або перший договір), його сторонами є [PERSON] (орендодавець) та Фізична особа-підприємець [PERSON] (орендар) (а.с.15-16). Відповідно до п. 1 договору оренди землі № 1 орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кунівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Згідно з п. 2.1 договору оренди землі № 1 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,0836 га, у тому числі рілля 1,0836 гектарів. Кадастровий номер земельної ділянки 5321884400:00:005:0090 (п. 2.2 договору оренди № 1). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що передається в оренду за цим договором становить 25135 грн 02 коп. (в цінах 2020 року) (п. 2.3 договору оренди № 1). Договір укладено на 7 років, починаючи із дати набрання чинності цим договором з урахуванням періоду ротації основної сівозміни (п. 3.1 договору оренди № 1). Згідно з п. 4.1 договору оренди № 1 орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін та становить 10 відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2513,00 грн за повний рік. Відповідно до п. 7.1 договору оренди № 1 орендарю забороняється передавати в суборенду земельну ділянку без письмової згоди орендодавця. У відповідності до п. 13.1 договору оренди № 1 цей договір набирає чинності після підписання сторонами. Право оренди за цим договором виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до копії договору оренди землі від 30.09.2020 (далі по тексту рішення - договір оренди № 2 або другий договір), його сторонами є [PERSON] (орендодавець) та фізична особа-підприємець [PERSON] (орендар) (а.с.17-18). Відповідно до п. 1 договору оренди землі № 2 орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кунівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Згідно з п. 2.1 договору оренди землі № 2 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,4690 га, у тому числі рілля 2,4690 гектарів. Кадастровий номер земельної ділянки 5321884400:00:005:0091 (п. 2.2 договору оренди № 2). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що передається в оренду за цим договором становить 55733 грн 61 коп. (в цінах 2020 року) (п. 2.3 договору оренди № 2). Договір укладено на 7 років, починаючи із дати набрання чинності цим договором з урахуванням періоду ротації основної сівозміни (п. 3.1 договору оренди № 2). Згідно з п. 4.1 договору оренди № 2 орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін та становить 10 відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що складає 5573,00 грн за повний рік. Відповідно до п. 7.1 договору оренди № 2 орендарю забороняється передавати в суборенду земельну ділянку без письмової згоди орендодавця. У відповідності до п. 13.1 договору оренди № 2 цей договір набирає чинності після підписання сторонами. Право оренди за цим договором виникає з моменту державної реєстрації цього права. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, наданих позивачем, встановлено, що за період з січня 2022 року по грудень 2024 року [PERSON] здійснювалась виплата грошових коштів від [PERSON] за надання в оренду земельних ділянок у сумі 7860,00 грн у січні 2022 року (а.с.19-22). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, отриманих судом, встановлено, що за період з 4 кварталу 2020 року по 3 квартал 2025 року [PERSON] здійснювалась виплата грошових коштів від [PERSON] за надання в оренду земельних ділянок у сумі 8086,00 грн у четвертому кварталі 2020 року та 7860,00 грн у січні 2022 року (а.с. 97-101). Інші відомості про отримання позивачем доходу від надання в оренду земельних ділянок Державний реєстр фізичних осіб-платників податків не містить. Договори оренди земельних ділянок від 06.02.2022 № 22/0090 та № 22/0091 сторонами не надано. Позивач стверджував, що такі договори не існують. Відповідач будь-яких аргументів щодо таких доводів позивача не висловив. З приводу незаконної реєстрації права оренди земельних ділянок за ФГ «Некст» за неукладеними договорами оренди земельних ділянок позивач [PERSON] звертався до правоохоронних органів, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.09.2025, відповідно до якого 22.04.2025 за заявою [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження № 12025175470000052, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 358 КК України. Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц (постанова від 16 червня 2020 року). У ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Особа, яка відповідно до закону може бути орендодавцем земельної ділянки, може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно зі п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, у тому числі право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Відповідно до п. 1, 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.06.2025 у справі № 144/1440/22 зробив такі висновки: Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло, і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Об`єднана палата вже звертала увагу, що тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23))… Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що: «укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини». Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22)). Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Усталеним у судовій практиці незалежно від виду судочинства та категорії справи є підхід, згідно з яким висновки щодо застосування норм судовою палатою касаційного суду мають перевагу над висновками колегії суддів; висновки об`єднаної палати касаційного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати та колегії суддів касаційного суду (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (пункт 8.12), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, від 20 грудня 2023 року у справі № 752/4079/16, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2023 року у справі № 757/42452/20, від 05 січня 2024 року у справах № 149/184/21 і № 337/2398/20, від 24 січня 2024 року у справах № 761/22446/20 і № 757/51692/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі № 932/9029/23). На підставі викладеного, частини другої статті 416 ЦПК України, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду висловила такі висновки про застосування норм права. Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником двох земельних ділянок (кадастровий номер: 5321884400:00:005:0090, площею 1,0836 га, та кадастровий номер 53218844:00:005:0091, площею 2,4690 га). Обидві земельні ділянки позивачем було передано у користування на правах оренди третій особі ФОП [PERSON] на підставі договорів оренди, укладених та підписаних сторонами договору 30.09.2020 (а.с. 15-18). Строк дії обох договорів - 7 років. Право оренди земельних ділянок за цими договорами не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Натомість у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано інші права оренди на земельні ділянки, що належать на праві власності позивачу. Відповідно до інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право оренди на обидві земельні ділянки зареєстровано за відповідачем Фермерським господарством «Некст» на підставі договорів оренди від 06.02.2022 № 22/0090 та 22/0091 відповідно. Позивач стверджував, що такі договори ніколи не укладав та не підписував, а дізнався про них від ФОП [PERSON] . Про неправомірні дії з боку ФОП [PERSON] та ФГ «Некст» позивач повідомив органи поліції, але це не дало будь-якого результату. Позивач не має примірників спірних договорів оренди земельних ділянок, посилаючись на те, що він не був стороною цих договорів та їх не підписував. Також позивач стверджував, що органом досудового розслідування не було у рамках кримінального провадження здобуто оригінальні примірники оспорюваних договорів, тому він позбавлений можливості замовити почеркознавчу експертизу. Відповідач ФГ «Некст», за яким зареєстровано спірне право оренди, та третя особа ФОП [PERSON] , будь-яких заперечень щодо таких доводів позивача не висловили. Свою версію подій не повідомили. Оригінальні примірники або копії оспорюваних договорів оренди земельних ділянок з метою спростування доводів позивача - суду не надали. Суд зазначає, що за принципом змагальності сторін, проголошеного у ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона покладається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, та також кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Тобто особі, яка вважає, що певний доказ (документ, подія, факт) відсутній (не мали місце) достатньо просто про це заявити, а інша особа, у разі наявності заперечень щодо таких стверджень, повинна надати підтвердження наявності таких доказів, а не навпаки. Отже, на думку суду, тягар доведення наявності доказу покладається саме на ту сторону, яка має у своєму розпорядженні підтвердження саме наявності такого факту, а не навпаки. У зв`язку з цим, саме відповідач має процесуальне право підтвердити наявність факту укладення договорів оренди земельних ділянок з позивачем, як і сам факт наявності таких договорів. Також позивачем доведено та судом встановлено, що договори оренди земельних ділянок від 06.02.2022 № 22/0090 та № 22/0091 не виконувалися сторонами, що додатково свідчить на користь доводів позивача про неукладеність таких договорів. Відповідач як орендар не сплачував за використання земельних ділянок позивачеві як орендодавцеві, а позивач як орендодавець не приймав таку оплату від відповідача. Відповідач як орендар не довів, що спірні договори оренди дійсно укладалися, свої примірники договорів не надав; не довів, що договори підписувалися позивачем, тобто, що позивач дійсно виявляв свою волю та згоду на вчинення спірних договорів. Отже договори оренди слід уважати неукладеними, а земельні ділянки, що належать позивачеві на праві власності, перебувають у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Отже суд уважає, що у відповідача ФГ "Некст" відсутнє право оренди, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.08.2022 за номером запису 47626218 та за номером запису 47630050 на підставі неукладених договорів оренди земельних ділянок від 06.02.2022 № 22/0090 та № 22/0091, позовні вимоги позивача є законними, підставними та обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 23, 48, 54, 90). З урахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved