Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Представник позивача Концерн «Міські теплові мережі» звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 8330,83 гривень, посилаючись на те, що у період з 01.09.2023 року по 28.02.2025 року позивач надав відповідачам житлово-комунальні послуги за адресою їхнього проживання: [ADDRESS] . На теперішній час відповідачі не здійснили повну оплату за надані послуги, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 8330,83 гривень, а також понесені ним при пред`явленні позову судові витрати у розмірі 2422,40 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] будучи повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надали. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає закінченню розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Основним видом його економічної діяльності є надання житлово-комунальних послуг. До матеріалів справи долучено довідку щодо заборгованості за надані послуги за особовим рахунком № [NUMBER] відкритого за адресою: [ADDRESS] . Користувачами зазначено [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , заборгованість у розмірі 8330,83 гривень, яка виникла за період з 01.09.2023 року по 28.02.2025 року. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 21.08.2007 року по теперішній час, та є споживачем житлово-комунальних послуг, що постачаються Концерном «Міські теплові мережі» (особовий рахунок [NUMBER] ). Відповідно листа про надання інформації наданого Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради від 21.08.2025 року, відомостей щодо декларування/реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , в реєстрі територіальної громади м.Запоріжжя відсутня. Відповідно до відповіді №1826295 від 29.09.2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери відомості про присвоєння відповідачу [PERSON] статусу ВПО відсутні. З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків: Відповідач [PERSON] є зареєстрованим та фактичним споживачем житлово-комунальних послуг, які надавав позивач за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними які було надано Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради. Заборгованість у розмірі 8330,83 грн, яка утворилася за період з 01.09.2023 по 28.02.2025, документально підтверджена і не була спростована відповідачем. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог до відповідача [PERSON] , суд враховує, що відповідно до ст.ст.509, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникає між сторонами на підставі договору або інших юридичних фактів і передбачає обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити кошти, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку. Обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг покладається на фактичного або зареєстрованого споживача, який користується такими послугами, або має з постачальником укладений договір, або проживає у відповідному приміщенні. Позивач у матеріалах справи посилається на [PERSON] як одного з боржників за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Однак, як вбачається з листа Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 21.08.2025 року, відомостей про реєстрацію місця проживання [PERSON] за вказаною адресою у реєстрі територіальної громади м.Запоріжжя - відсутні. Тобто вона не є зареєстрованою у цьому житловому приміщенні. Крім того, згідно з відповіддю №1826295 від 29.09.2025 року з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, [PERSON] не має статусу внутрішньо переміщеної особи, що могло би обґрунтовувати її проживання за іншою адресою на момент надання послуг. Жодних інших доказів, які би підтверджували фактичне проживання [PERSON] у зазначеній квартирі або її споживання комунальних послуг за цим місцем, до матеріалів справи не долучено. Відомостей про власника нерухомого майна квартири [ADDRESS] , суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] не є стороною зобов`язань щодо оплати житлово-комунальних послуг, які надавалися за вказаною адресою. У позивача були процесуальні обов`язки належним чином довести наявність правових підстав для стягнення суми боргу з відповідача, однак у цій частині вони не виконані (ч.1 ст.12, ст.81 ЦПК України). У зв`язку з цим, позовні вимоги у частині, що стосуються [PERSON] , є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, а отже - не підлягають задоволенню. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» власник повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право власника, споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial