Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 02.06.2025 представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості у сумі 18810,48 грн., за договором позики № 75897247 від 05.07.2021 року. На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначає, що 05.07.2021 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем був укладений вищезазначений договір позики № 75897247 та відповідач отримав кошти у розмірі 6500,00 грн., строком на 14 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 в день. Відповідач зобов`язання за вказаним вище кредитним договором у встановлений строк належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 18810,48 грн., яка складається з: 6500,00 грн.- загальний залишок заборгованості за основою сумою боргу; 12310,48 грн.- залишок заборгованості за відсотками. 19.11.2021 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» був укладений договір факторингу № 1911 від 19.11.2021 року за умовами якого останній набув права грошової вимоги за договором позики № 75897247 до відповідача. 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2024 року, за умовами якого останній набув права грошової вимоги за договором позики № 75897247 до відповідача. Позивач виконав умови договору в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6500,00 грн. Вдповідач не виконав умов договору, в наслідок чого виникла заборгованість у розмірі 18810,48 грн., яка складається з: 6500,00 грн.- загальний залишок заборгованості за основою сумою боргу; 12310,48 грн.- залишок заборгованості. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики № 75897247 від 05.07.2021 року, з урахуванням частково виплаченого боргу у сумі 1141,92 грн., заборгованість у розмірі 18810,48 грн., яка складається з: 6500,00 грн.- загальний залишок заборгованості за основою сумою боргу; 12310,48 грн.- залишок заборгованості за відсотками та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 16.07.2025 року справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні). 25.08.2025 року Дніпровським районним судом міста Кам`янського було винесено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Предстаником відповідача була до суду надана заява про перегляд заочного рішення від 28.08.2025 року, в якій він просить суд скасувати заочне рішення та призначити справу на новий розгляд. Представником позивача до суду були надані заперечення на заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення та призначення справи на новий розгляд, просить суд відмовити в задоволенні заяви. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 04.09.2025 року заочне рішення суду було скасоване та справа була призначена на новий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Зазначена ухвала направлялася позивачу, відповідачу разом з даною ухвалою надсилалась також копія позовної заяви з додатками. Представником відповідача до суду була надана заява про застосування строку позовної давності, в якій він вказує, що в договорі позики зазначено, що строк кредитування складає 14 днів та термін дії договору позики № 75897247 закінчився 19.07.2021 року, трирічний строк позовної давності сплинув, як вказує предстанвик відповідача 19.07.2024 року та просить суд застосувати строки позовної давності. Також, Представником відповідача до суду був наданий відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості є не обгрунтованими та безпідставними. Доводи Позивача викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вказує, що позивачем не надано доказів факту виникнення, зміни та припинення між сторонами кредитних правовідносин та не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості Відповідача. В матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету клієнта із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги», матеріали справи не містять. Як і не містять, зокрема, і копії паспорту та РНОКПП позичальника. Наданий до позову розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі оскільки виготовлений самим Позивачем без надання первинних фінансових документів. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитора). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів кредитора кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Отже, розрахунок заборгованості, на який посилався Позивач не є первинним документом, який підтверджує отримання позики, користування нею, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим Позивачем, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає Позивач. Позивачем не доведено отримання Відповідачем грошових коштів за договором позики, зокрема, не надано жодного належного доказу перерахування коштів Відповідачу (платіжне доручення або інший первинний касовий документ) який би підтвердив факт виконання договору позики. Дана довідка не містить інформації про особу отримувача коштів (Відповідача). Також відповідач зазначає, що в позові не вбачається на виконання якого саме кредитного договору відбувався переказ коштів. Неможливо ідентифікувати номер карти та особу, якій він належить (на чиє ім`я відкритий банківський рахунок). В матеріалах справи відсутні докази про наявність договірних відносин між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», щодо переказу платежів. З вказаного вбачається не доведення Позивачем належними та допустимими доказами факту виконання сторонами договору позики, зокрема стягувачем свого обов`язку надати кошти боржнику. Отже, посилання Позивача на надання Відповідачу кредитних коштів є безпідставними та не підтвердженими належними доказами. Нарахування процентів після спливу строку кредитування є незаконним, за договором позики №75897247 від 05.07.2021р., Відповідач нібито отримав кредит у розмірі 6 500 грн. строком на 14 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,99 % за день, тому заборгованість за відсотками, в такому випадку, становить 1810 грн. 90 коп. (6500 х 1,99 / 100 = 129,35 грн.; 129,35 грн. х 14 (днів) = 1810 грн. 90 коп.) Однак, Позивач за вказаним договором позики визначає заборгованість за відсотками у розмірі 12 310 грн. 48 коп., при цьому яким чином утворилася заборгованість саме у вказаному розмірі Позивач жодними належними та допустимими доказами не підтверджує. Представником позивача були надані заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в яких він зазначає, що загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за договором позики) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався. З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. При цьому, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції чинній на день звернення з позовом), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, яким доповнено ЦК України в березні 2022 року. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом. Враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги у травні 2025 року про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики, а договір позики було укладено 05.07.2021 року. Таким чином, строк позовної давності не пропущений, а відтак відсутні підстави для звернення позивача до суду із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності. Також, Представником позивача була до суду надана відповідь на відзив, в якій він вказує, що Посилання представника Відповідача, щодо не укладання договору позики №75897247 є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, оскільки вказаний договір позики Відповідачем підписано (акцептовано) оферту) одноразовим ідентифікатором (pDmxQB7LQ1), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору, а тому на думку Позивача між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення укладання такого договору шляхом вивчення дій зазначених вище. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені З.У. «Про електронну комерцію». В статті 3 З. У. «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до З.У. «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, посилання Відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення договору позики є надуманими, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом (одноразовий ідентифікатор є видом Електронного підпису відповідно до З.У. «Про електронний цифровий підпис»), що у свою чергу додатково підтверджуєтеся довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи. Між тим, використання одноразового ідентифікатора є не можливим без проходження Відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, що у свою чергу кореспондується з висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа№732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)). У свою чергу, доказів того, що персональні дані Відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від її імені, Відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій Відповідач не звернувся, як і не оскаржив правомірність укладеного договору. Твердження представника Відповідача, стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться наступні документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий Відповідача: - Електронна платіжна інструкція № 2685fc37-b7b4-49ad-b943-8a2690742a7b від 05.07.2021 року видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Національним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку платіжний інструмент/платіжна система) [документ виданий платіжною системою]; - Довідка № КД-000022314/ТНПП від 22.04.2025 р. видана платіжною системою/ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № 2685fc37-b7b4-49ad-b943-8a2690742a7b від 05.07.2021 року [документ виданий платіжною системою]; - Лист №10/04/25-66 від 10.04.2025 р. виданий Позикодавцем/ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту Відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № 2685fc37-b7b4-49adb943-8a2690742a7b від 05.07.2021 року [документ виданий Позикодавцем]. Між тим, посилання представника Відповідача у відзиві на позовну заяву зводяться до того, що зазначені вище документи не є належними та допустимим доказами, оскільки не відповідають положенням ст. 9 З.У. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75» та розрахунок суми заборгованості, а отже не підтверджують факт передачі коштів, то з цього слід зазначити наступне. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Оскільки, всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок вказаний Відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. (п.5 розділу VII зазначеної вище Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014р. вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань). Таким чином, в матеріалах цивільної справи містяться докази перерахування коштів Відповідачу, а посилання представника Відповідача стосовно відсутності доказів зарахування коштів на картковий рахунок Відповідача є безпідставні, оскільки саме боржник/Відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав/має можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Саме по собі посилання представника Відповідача у відзиві на те, що Позивач не надано докази перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача, на думку позивача не заслуговують на увагу. [PERSON] , будучи стороною вказаного правочину, мав можливість надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження того, що відповідні кошти не зараховувались на його карткові рахунки, указані у договорах, у період часу, про який стверджує позивач, або того, що карткові рахунки йому не належать, оскільки лише Відповідач має доступ до свого рахунку. У разі заперечень проти позову, обов`язок доведення їх відповідними доказами покладено саме на Відповідача відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Щодо нарахування процентів за договором позики №75897247 від 05.07.2021 року: Відповідно до п. 5.2. договору позики № 75897247, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок та умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. (Правила про надання грошових коштів у позику від 14.05.21 (повернення позики в кінці строку) містяться в матеріалах справи). Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 14 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. З наведеного алгоритму укладання договору позики вбачається, що без ознайомлення/погодження з Умовами договору позики та Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) подальше укладення електронного договору позики на сайті є неможливим. Таким чином, підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61- 16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61- 18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статі 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Водночас, зобов`язання невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб. Закінчення строку дії договору не є підставою для відхилення від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення. Отже, доводи представника Відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2.7 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими Відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить Відповідача. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду від сторін не надходили. Позивач та відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,

Outcome: partial