Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського районного Харківської міської ради звернулось до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення надмір нарахованих грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що\~ при перевірці дотримання вимог законодавства по електронній особовій справі внутрішньо переміщеної особи [PERSON] (далі також - відповідач), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , було з?ясовано, що [PERSON] вперше звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі - Управління або позивач) 21.03.2024 р. за призначенням допомоги на проживання ВПО. Рішенням Управління допомогу відповідачу було призначено з 01.02.2024 р. по у розмірі 2000 грн. щомісячно відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709). У зв`язку з недотриманням відповідачем п. 5.1. Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332, а саме [PERSON] не сприяв своїй занятості згідно з вимогами ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення» та не набув статусу безробітного протягом 3 місяців з дня призначення допомоги, тому йому були надмірно виплачені кошти допомоги за період з 01.06.2024 по 31.07.2024 у сумі 4000,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що виплачена відповідачу державна соціальна допомога підлягає стягненню у судовому порядку. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі у спрощеному порядку з повідомленням(викликом) сторін. Представник позивача до суду не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки не вказав, відзиву та заперечень на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належним чином є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 березня 2024 року [PERSON] звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Згідно з довідкою № 6326-5003178432 від 21.03.2024 [PERSON] , [INFO] , взято на облік внутрішньо переміщеної особи. [PERSON] був ознайомлений з умовами призначення допомоги ВПО, що підтверджується заявою-зобов`язанням від 21.03.2024. Рішенням УСЗНА Шевченківського району ХМР від 26.03.2024 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання було призначено [PERSON] щомісячну адресну допомогу на проживання у загальній сумі 2000,00 грн. Рішенням УСЗНА шевченківського району ХМР від 09.08.2024 виплату допомоги ВПО припинено з 01.08.2024 р. Управлінням було надіслано лист від 03.01.2025 № 14/0/1061-25, однак [PERSON] на зв`язок з Управлінням не вийшов, відправлена кореспонденція повернулася до Управління. Розмір переплати по допомозі ВПО відповідача за період з 01.06.2024 по 31.07.2024 складає 4000,00 грн. До теперішнього часу [PERSON] у добровільному порядку кошти надміру отриманих коштів не повернув. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Згідно п. 2 Порядку з 1 серпня 2023 року допомога призначається на шість місяців внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця внутрішньо переміщеній особі або уповноваженій особі на внутрішньо переміщену особу у випадку недієздатності отримувача або дитину (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Непрацююча особа працездатного віку протягом трьох місяців з дня призначення допомоги повинна сприяти своїй зайнятості (згідно з вимогами статті 4 Закону України Про зайнятість населення) шляхом працевлаштування/реєстрації як фізичної особи - підприємця/взяття на облік фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/подання заяви для отримання допомоги на здобуття економічної самостійності/мікрогранту/гранту на створення або на розвиток власного бізнесу/ваучера на навчання або набути статусу безробітного. Якщо особа не сприяла своїй зайнятості або не набула статусу безробітного протягом трьох місяців з дня призначення допомоги, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає після закінчення тримісячного строку. (п. 5.1 Порядку). Згідно положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Разом із тим, згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Враховуючи викладене, суд вважає, що для прийняття судом рішення про стягнення надміру виплаченої відповідачу допомоги ВПО позивачем має бути доведено, що, відповідач не виконала вимоги п. 5.1 Порядку щодо сприяння у своєму працевлаштуванні, а також, що таке невиконання покладеного обов`язку відбулось саме у зв`язку з недобросовісністю з боку відповідача. Однак, таких доказів позивачем не надано. У справі відсутні докази на підтвердження того, що відповідач не був працевлаштований або не зареєструвався у центрі зайнятості як безробітний у встановлений Порядком строк. Крім того, позивачем не надано доказів недобросовісності відповідача у невиконанні вказаних обов`язків, що могло б бути підставою для стягнення з нього надміру виплаченої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір відноситься судом на рахунок позивача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed