Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

04.09.2025 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 5907 грн, що складається з: 3000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2907 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків. В обґрунтування позову зазначається, що 07.10.2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1121184. 07.09.2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» уклали договір факторингу № 1-07092021, згідно з яким ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитним договором. 07.09.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та позивач уклали договір про відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, згідно з яким позивач набув право вимоги до відповідача. У зв`язку із наявною заборгованістю у розмірі 5907 грн позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 27.10.2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, включно з публікацією оголошень на офіційному вебпорталі «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність доказів, які містяться в матеріалах справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 07.10.2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1121184 шляхом використання одноразового ідентифікатора, що підтверджується копіями договору № 1121184 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, довідкою про ідентифікацію - одноразовий ідентифікатор М187, відправлений на номер телефону [NUMBER] 07.10.2020 року. Сторони погодили такі умови кредитного договору: сума кредиту - 3000 грн, строк кредиту - 30 днів, знижена процентна ставка - 0,57 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що застосовується в межах строку кредиту, якщо у цей строк позичальником буде здійснено повне погашення заборгованості або протягом трьох календарних днів після спливу строку, стандартна процентна ставка - 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що застосовується в межах строку кредиту, якщо у цей строк позичальником не буде здійснено повне погашення заборгованості. Пролонгація строку кредиту відповідно до п. 4.1 договору можлива лише за ініціативою позичальника. Згідно з довідкою ТОВ «УПР» № 2643_250715122622 від 15.07.2025 року 07.10.2020 року о 01:25:03 на суму 3000 грн здійснено перерахування коштів на картку [NUMBER] , номер транзакції [NUMBER] . 07.09.2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» уклали договір факторингу № 1-07092021, згідно з яким ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитним договором, що підтверджується копією відповідного договору факторингу та витягу з реєстру боржників до договору факторингу. Як вбачається з договору відступлення права вимоги та витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, 07.09.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та позивач уклали договір про відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, згідно з яким позивач набув право вимоги до відповідача. Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 1121184 за період з 07.10.2020 по 12.06.2025 року заборгованість відповідача становить 5907 грн., що складається з: 3000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2907 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до положень договору: сума кредиту - 3000 грн, строк кредиту - 30 днів, знижена процентна ставка - 0,57% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що застосовується в межах строку кредиту, якщо у цей строк позичальником буде здійснено повне погашення заборгованості або протягом трьох календарних днів після спливу строку, стандартна процентна ставка - 1,9% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що застосовується в межах строку кредиту, якщо у цей строк позичальником не буде здійснено повне погашення заборгованості. Пролонгація строку кредиту відповідно до п. 4.1 договору можлива лише за ініціативою позичальника. За умовами договору сторони встановили строк кредитування до 06.11.2020 року, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами у розмірі 2907 грн. Оскільки договором, який підписаний відповідачем, визначений строк його дії, який становить 30 днів, тому саме протягом даного строку кредитор має право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Враховуючи, що відповідачем не виконано умов для нарахування зниженої процентної ставки, а саме не здійснено повне погашення заборгованості, то застосовується стандартна процентна ставка, що складає 1,9% від суми кредиту за кожен день користування кредиту. Таким чином, виходячи із суми кредиту, узгодженої процентної ставки, строку кредитування, заборгованість відповідача по відсотках за договором становить 1710 грн., з урахуванням такого розрахунку 1710 грн = 3000 грн (сума кредиту) х 1,9% (процентна ставка) х 30 днів (строк кредиту). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 4710,00 грн, що складається з: 3000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1710 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1931,62 грн (79,74% від заявлених позовних вимог). Судом встановлено, що представництво позивача було довірено адвокату Пархомчуку Сергію Валерійовичу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 09/07/2025 від 09.07.2025 року, копію акту про отримання правової допомоги від 11.11.2025 року, платіжну інструкцію № 1048 про перерахування коштів у сумі 10500 грн, копія рахунку 11.11.2025-41 від 11.11.2025 року, з яких вбачається, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. Європейський суд з прав людини висловив правову позицію, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04). Враховуючи висновки Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, якими визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial