Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Кіріченко В.М. в інтересах позивача за допомогою системи «Електронний суд» 25.09.2024 звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 20.05.2019 у сумі 51 495,78 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 41 617,25 гривень, а також прострочених процентів у сумі 9 878,53 гривень. За змістом позовної заяви, відповідач 20.05.2019 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписавши анкету-заяву, у зв`язку із чим банком видано кредитну картку як платіжний інструмент, тип «Універсальна Gold», відкрито картковий рахунок, крім того, відповідач отримав кредит, сума якого поступово збільшувалась до 41\~000,00 гривень шляхом встановлення відповідного кредитного ліміту на дану картку. Відповідач користувався грошовими коштами в рахунок кредитного ліміту. За користування коштами банк нараховував відсотки за користування кредитом, процентна ставка змінювалась до 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 20.01.2020 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримано кредитну картку та додаткову кредитну картку із тотожним типом, погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. З вказаної дати розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами дорівнював 42% згідно з п.1.3.Умов та Правил надання банківських послуг, згодом зменшений до 40,8%. Позивач також вказує, що Банк виконав свої зобов`язання щодо надання банківських послуг, надавши можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами, на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав заборгованість, сплачував відсотки, проте припинив своєчасно вносити необхідні платежі в порушення п.1.4 Договору, ст.509, 526, 1054 ЦК України. Станом на 25.08.2024 відповідач має заборгованість за договором у сумі 51\~495,78 гривень, яка складається з: 41\~617,25 гривень в якості тіла кредиту та 9\~878,53 гривень заборгованості за простроченими відсотками, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом вимагати дострокового виконання заборгованості (ст. 1050, 1054 ЦК України). З вказаних підстав, оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного між сторонами, який не розірваний, крім того, заходи досудового врегулювання спору не є обов`язковими у зазначених правовідносинах, із посиланням на приписи ст.509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, представник позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В. від 04.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.10.2024 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву. За змістом відзиву відповідач наголошує, що умови кредитування нав?язані йому економістом банку, з боку споживача погоджено лише розмір кредитного ліміту у сумі 5\~000,00 гривень. Протягом 2019-2023 років [PERSON] сумлінно виконував зобов?язання за договором. Із введенням воєнного стану, зменшенням доходів, відповідач не був взмозі сплатити наявну суму заборгованості, проте, платежі вносив систематично. Наприкінці грудня 2023 року у мобільному додатку «Приват 24» відповідачеві надійшло повідомлення про припинення кредитування з боку банку, тобто, це є одностороннім рішенням позивача. Відповідно, [PERSON] стверджує, що має місце прострочення кредитора, адже, заблокувавши картку відповідача, банк в розумінні ст. 613 ЦК України фактично відмовився від прийняття належного виконання позичальником. Зазначена обставина із врахуванням положень ч.4 ст.613 ЦК України має наслідком відсутність у банку права нараховувати відсотки з сісня 2024 року. Крім того, в порушення законодавства про споживче кредитування, як стверджує відповідач, банк не надавав йому інформації про розміри нарахувань. Також він мав намір укладення виключно договору банківського рахунку, з якого витрачати власні кошти, внесені особисто. Відповідач окремо наголошує, що не підписував витяг з тарифів, Умов та Правил користування банківськими послугами, тобто, положення ст.634 ЦК України на правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, не розповсюджуються. Відповідно, ним не погоджено й строки здійснення платежів, як і в цілому умови кредитування. Тому, платежі, які надходили від [PERSON] внесені саме в рахунок тіла кредиту, відповідно, витрачена сума кредитного ліміту сплачена, натомість, протиправно спрямована банком в рахунок погашення процентів. Відповідач у відзиві також вказує, що положення ст.625 ЦК України під час воєнного стану не є застосованими у відповідності до п.6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. На підставі наведеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. До відзиву, в порядку ст. 84 ЦПК України, додано клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неможливість самостійно їх отримати, а саме: оригінал анкети-заяви до кредитного договору, заповнену від особи відповідача [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; оригінал доказу видачі позивачем кредитних коштів (меморіального ордеру) на користь [PERSON] ; детальну роздруківку руху коштів за рахунком [PERSON] , відкритим у АТ КБ «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570; завірений підписом відповідача [PERSON] документ про погодження відповідачем зміни розміру кредитного ліміту на кожний такий випадок його зміни, згідно якого збільшувалася або зменшувалася сума тілу кредиту; інформацію про дату блокування банківської карти [PERSON] , причину блокування та наявність чи відсутність порушень умов здійснення [PERSON] періодичних платежів за договором на день прийняття рішення про блокування його банківської карти. Ухвалою суду від 08.11.2024 постановлено зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк», у строк до 27 січня 2025 року, надати суду оригінал анкети-заяви до кредитного договору б/н від 20.05.2019, заповнену від особи відповідача [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвала суду виконана 02.01.2025. За змістом відповіді підпис відповідача на анкеті-заяві здійснений за допомогою стилусу, у паперовому вигляді оригіналу не існує. 14.11.2025 до справи надійшла відповідь на відзив за підписом представника позивача [PERSON] , яка в цілому є тотожною змісту позовної заяви (висловленим твердженням та нормативному обгрунтуванню). Крім того, стороною позивача наголошено, що обставини, на які посилається у своїй заяві відповідач, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку. Відповідач здійснював погашення платежів із порушенням термінів повернення, розмірів платежів, що свідчить про його ухилення від виконання зобов?язань. 25.03.2025 до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк». В клопотанні [PERSON] зазначає, що 05.12.2024 він особисто звернувся з запитом до позивача про надання йому таких доказів: оригінал доказу видачі позивачем кредитних коштів (меморіального ордеру) на користь [PERSON] ; детальну роздруківку руху коштів за рахунком [PERSON] , відкритим у АТ КБ «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570; завірений підписом відповідача [PERSON] документ про погодження відповідачем зміни розміру кредитного ліміту на кожний такий випадок його зміни, згідно якого збільшувалася або зменшувалася сума тілу кредиту; інформацію про дату блокування банківської карти [PERSON] , причину блокування та наявність чи відсутність порушень умов здійснення [PERSON] періодичних платежів за договором на день прийняття рішення про блокування його банківської карти. Посилаючись на ненадання йому АТ КБ «Приватбанк» запитуваних документів, просить про їх витребування судом. Ухвалою суду від 28.03.2025 у задоволенні клопотання відповідача клопотання відповідача про витребування доказів відмовлено. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 15.04.2025 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.3.43, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, замінено головуючого суддю Дмитрюк О.В. та 16.04.2025 матеріали цивільної справи передано визначеному головуючому судді Вайнраух Л.А. на підставі протокола повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025. Ухвалою судді Вайнраух Л.А. від 21.04.2025 постановлено прийняти цивільну справу до свого провадження, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Крім того, визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. 22.05.2025 до справи на виконання ухвали від 21.04.2025 надійшов відзив відповідача, а 10.06.2025 відповідь на відзив за підписом представника позивача, зміст яких є аналогічним первісно скерованим заявам сторін по суті спору, які подані під час провадження справи іншим складом суду. За змістом ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Тобто, враховуючи приписи ч.3 ст.83 ЦПК України таке клопотання подається виключно разом з поданням відзиву. 10.06.2025 до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів та відкладення розгляду справи на іншу дату. Так, позивач просить витребувати у АТ КБ «Приватбанк» оригінал доказу видачі кредитних коштів (меморіального ордеру) на користь [PERSON] ; детальну роздруківку коштів за рахунком [PERSON] , відкритим в АТ КБ «Приватбанк»; завірений підписом відповідача [PERSON] документ про погодження відповідачем зміни розміру кредитного ліміту на кожний такий випадок його зміни, згідно якого збільшувалася або зменшувалася сума тіла кредиту; інформацію про дату блокування банківської картки [PERSON] , причину блокування та наявність чи відсутність порушень умов здійснення [PERSON] періодичних платежів за договором на день прийняття рішення про блокування його банківської карти. Ухвалою суду від 12.06.2025 у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено. Суд зазначив у мотивувальній частині ухвали суду, що за змістом клопотання стороною відповідача не обґрунтовано необхідності витребування саме оригіналу доказу видачі кредитних коштів (меморіального ордеру) на користь відповідача [PERSON] , а також детальної роздруківки коштів за рахунком [PERSON] , відкритим в АТ КБ «Приватбанк», оскільки вказані докази наявні у матеріалах справи. Позивачем не конкретизовані, які саме документи про погодження відповідачем зміни розміру кредитного ліміту на кожний такий випадок його зміни, згідно якого збільшувалася або зменшувалася сума тіла кредиту, - необхідно витребувати. Суд зауважує, що у матеріалах цивільної справи наявний розрахунок заборгованості за договором №б/н від 20.05.2019, укладений між сторонами у справі, станом на 25.08.2024 (т.с. 1 а.с. 115-144). Стосовно інформації про дату блокування банківської картки [PERSON] , причину блокування та наявність чи відсутність порушень умов здійснення [PERSON] періодичних платежів за договором на день прийняття рішення про блокування його банківської карти, з урахуванням предмету позову, клопотання у цій частині стороною позивача також не є обґрунтованим. Крім того, суд зауважує, ухвалою суду від 28.03.2025 розглянуто клопотання позивача про витребування доказів, у задоволенні якого відмовлено. Так, за змістом мотивувальної частини ухвали суду вказано, що клопотання позивача про витребування доказів не підлягає задоволенню, оскільки докази, які просить витребувати відповідач, позивачем додані до позовної заяви та містяться в матеріалах справи (а.с. 66, 67-114). Також, заявником не доведено, яке значення для правильного вирішення справи має інформація про дату і причину блокування банківської картки [PERSON] та наявність чи відсутність порушень умов здійснення періодичних платежів за договором, на день прийняття рішення про блокування картки. Витребування доказів судом має бути застосовано як виключення, а не як правило. Сторона не має зловживати правом клопотати про витребування доказів для отримання якої-небудь інформації, що може бути використана для доведення обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки клопотання про витребування доказів подано із порушенням вимог п. 2,3 ч.2 ст. 84 ЦПК України, тому суд дійшов висновку про необхідність відмови у його задоволенні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви, клопотання за вх.№ від 04.11.2025, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує, а також суд зауважує, що сторона позивача у відповіді на відзив висловила свою позицію щодо підтримання позовних вимог. Сторона відповідача в судовому засіданні присутня не була, поважні причини неявки (в судове засідання 05.11.2025 до дати розгляду справи суду не підтверджені). 05.11.2025 судом визнано за можливе розпочати розгляд справи за відсутності підстав для відкладення судового розгляду. Відповідач неодноразово скеровував клопотання про відкладення розгляду справи, востаннє 31.10.2025, доказів перебування у відрядженнях до суду не подавав, натомість скористався своїм правом на подання відзиву, відповідно, в достатньому для наявності підстав для ухвалення рішення судом обсязі реалізував свої процесуальні права, мав змогу особисто брати участь під час розгляду справи, за відсутності поважних причин систематичної неявки. Відповідно, 05.11.2025 судом розпочато судовий розгляд, а саме постановлено ухвалу про початок з?ясування обставин справи та перевірки їх доказами, встановлено порядок дослідження доказів: дослідити позовну заяву, інші заяви по суті справи, письмові докази, після чого, дослідивши заяви по суті справи, суд оголосив перерву до 05.12.2025 перед дослідженням письмових доказів. Суд зауважує, що стороною відповідача неодноразово подані клопотання про витребування доказів. Відповідні ухвали суду за результатами розгляду трьох клопотань (в різних складах суду) постановлені окремими процесуальними документами, як про це зазначено вище по тексту рішення. Ч.1 ст.44 ЦПК України передбчено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. П.1 ч.2, ч.3 ст.44 ЦПК України врегульовано, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Так, дослідивши 05.11.2025 клопотання про витребування доказів, скеровані 28.08.2025, 31.10.2025, суд дійшов такого висновку. Неодноразове подання з тотожних підстав даних клопотань, з порушенням строку, визначеного ст.84 ЦПК України, а також з урахуванням того, що нових доказів стороною позивача в їх обгрунтування не подано, [PERSON] мав достатньо часу для оформлення та подання одноразово та своєчасно відповідного клопотання, свідчить про недобросовісне використання відповідачем процесуальних прав, відповідно, суд ухвалив 05.11.2025 залишити вказані клопотання без розгляду. До справи також 28.08.2025, 31.10.2025 подано додаткові пояснення сторони відповідача, крім того, - 17.09.2025, 13.11.2025 заперечення на додаткові пояснення (стороною позивача). Разом з цим, суд не приймає дані письмові пояснення представника позивача та відповідача, враховуючи таке. Види заяв по суті справи чітко визначені нормою ч.2 ст.174 ЦПК України. Крім того, за приписами ч.2, 4, 5 ст.174 ЦПК України підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Відповідних ухвал судом не постановлено. Зазначене обумовлює висновок суду про неможливість прийняття додаткових пояснень, відповідно, суд не бере їх до уваги при розгляді справи. Суд наголошує, що особливості розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження не обмежують сторони у наданні доказів та поданні заяв по суті спору, відповідно, не порушується принцип змагальності сторін, закріплений ст.12 ЦПК України. Разом з цим, суд наголошує, що інших заяв та клопотань до матеріалів справи сторонами не подано, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Згідно з матеріалами справи, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Копія засвідченого витягу загальних положень статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ Комерційний банк «Приватбанк» міститься у матеріалах справи. 20.05.2019 відповідач [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, зі змінами до яких зобов?язався самостійно ознайомлюватись на сайті банку. Відповідно до матеріалів справи, між позивачем та вказаним споживачем відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 20.05.2019 підписано договір про надання банківських послуг, із можливістю кредитування, у зв`язку із чим банком відкрито розрахунковий рахунок відповідачеві та видано кредитну картку як платіжний інструмент із типом «Універсальна \~Gold». Основні умови кредитування визначені банком з урахуванням побажань клієнта згідно з паспортом споживчого кредиту: відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці, розмір від 50\~000,00 гривень до 75\~000,00 гривень, строк договору 240 місяців, строк кредитування до 240 місяців, на споживчі потреби, порядок надання кредитом у безготівковий спосіб, без забезпечення. Процентна ставка в межах пільгового періоду 0, 00001%, за межами пільгового періоду 42% (для картки «Універсальна Gold»). Порядок повернення кредиту щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 гривень. Сторонами також узгоджено наслідки невиконання або прострочення виконання зобов?язань за договором про споживчий кредит сплату штарфу у сумі 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій, крім того, в разі невиконання зобов?язань щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 84%. Суд звертає увагу на тому, що у паспорті, який має за загальним правилом суто інформативний характер, чітко зазначено (т.с.1 а.с.46), що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, будуть залежать від проведеної кредитодавцем оцінки пдатоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий стан, сімейний стан, доходів тощо. Крім того, дані умови кредитування, як видно з паспорту, зберігають свою чинність та дійсні до 04.06.2019, тобто, менше, ніж один місяць від дати звернення відповідача до банку з метою отримання банківських послуг. Разом з цим, до позовної заяви долучено заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг АТ КБ «Приватбанк» за підписом [PERSON] від 20.01.2020, із викладенням істотних умов договору, основних умов кредитування тощо. Так, тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, розмір не більше 75\~000,00 гривень для картки «Універсальна Gold», строк кредитування 20 років, на споживчі цілі, порядок надання кредитом у безготівковий спосіб, без забезпечення. Процентна ставка - 42% (для картки «Універсальна Gold») річних, тип - фіксована. Порядок повернення кредиту визначений сторонами у п.1.4, зокрема, шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому здійснено трати за рахунок кредитного ліміту; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов?язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного місяця (включно), наступного за місяцем, у якому здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Сторонами узгоджено наслідки невиконання або прострочення виконання зобов?язань за договором про споживчий кредит, а саме сплату пені (про її стягнення позовних вимог не заявлено), крім того, в разі невиконання зобов?язань щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 84% (враховуючи обраний тип картки). Окремим розділом у даній заяві про приєднання є викладення Умов та Правил надання банківських послуг на дату приєднання та підписання їх клієнтом, що також розміщені на сайті. Так, умови кредитування, наведені вище, повністю узгоджуються із змістом вказаних Умов та Правил, досліджених судом. У п.2.1.1.2.9. визначено, що тривалість пільгового періоду користування кредитними коштами до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому здійснено трати за рахунок кредиту, відсоткова ставка 0,00001% річних від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. Порядок повернення кредиту узгоджений сторонами правочину у п.2.1.1.3.1, розмір мінімального обов?язкового платежу у п.2.1.1.3.2. Згідно з п.2.1.1.5.1. клієнт зобов?язаний здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах, визначених п. 2.1.1.3.1., 2.1.1.3.2 цього договору. Крім того, відповідно до п.2.1.1.5.2. клієнт має право відмовитись від договору у письмовій формі. Як передбачено п. 2.1.1.9.1, договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов?язань. Порядок зарахування коштів (спочатку на погашення прострочених відсотків) визначений у п.2.1.1.3.4 договору, крім того,відповідно до п.2.1.1.3.1 банк має право, якщо платіж не здійснений клієнтом самостійно, у строк здійснення платежу (до 25 числа наступного календарного місяця після здійснення трати), що доручає банку клієнт, - при настанні терміну платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків клієнта, відкритих в Банку, в розмірі заборгованості, що підлягає сплаті банку за цим договором. Відповідач підтвердив свою згоду із тим, що підписана заява разом Пам?яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Судом також встановлено, що за даними довідки від 04.09.2024, відповідачеві видано три платіжні картки із вказаним вище типом, а саме: 20.05.2019 строком дії до січні 2023 року, 20.01.2020 строком дії до серпня 2023 року, 18.08.2021 строком дії до березня 2025 року, тобто, дані платіжні інструменти дозволяли користувачеві послуг банку оплачувати товари та послуги, переказувати кошти, отримувати готівку тощо. Кредитний ліміт, який встановлений банком на рахунку відповідача неодноразово змінений, що підтверджено довідкою від 04.09.2024, початковий розмір 20.05.2019 300,00 гривень, який поступово збільшувався в строк до 03.11.2023 до розміру 41\~151,10 гривень. Користування застосунком «Приват24» з боку відповідача не заперечується, відповідно, щодо розміру щомісячних нарахувань та строків їх сплати [PERSON] був вочевидь обізнаний, будучи клієнтом банку. Факт постійного користування відповідачем грошовими коштами в рахунок кредитного ліміту підтверджений випискою за договором за період з 20.06.2019 по 04.09.2024, зокрема, у торгово-роздрібних мережах, для задоволення власних споживчих потреб позичальника, зняття готівки, поповнення картки, мобільного рахунка, за кур?єрські та поштові послуги. Суд звертає увагу, що баланс на початок періоду: 0, валюта рахунку: UAH, усього надходжень: 499\~614,86 гривень, баланс на кінець періоду: - 51\~495,78 гривень, що відповідає розміру заборгованості, усього витрат 551\~110,64 гривень. Виписка засвідчена печаткою юридичної особи, а також підписом керівника напрямку операційного обслуговування ГР [PERSON] , тобто, відповідає критеріям належності та допустимості. Суд наголошує, що у виписці відображено розмір процентної ставки разом із деталями кожної операції зі списання відсотків, що відповідає умовам договору. Факт користування кредитними коштами з моменту приєднання до банківських послуг та видачі платіжної картки, встановлення кредитного ліміту на ній сторона відповідача не заперечує, належних та допустимих доказів протилежного матіріали справи не містять. При цьому, суд зауважує, що відповідачем не надано доказів встановлення кредитного ліміту за відсутності його ініціювання (заявки до банку) збільшення розміру ліміту. Будучи обізнаним щодо балансу рахунку в режимі реального часу, [PERSON] мав зробити свідомий вибір, чи відповідає його інтересам та платіжним можливостям в певний період користування кредитною карткою саме із використання ліміту в розмірі, більшому, ніж 5\~000,00 гривень. Відповідно до розрахунка, наданого стороною позивача, доданого до позовної заяви, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25.08.2024 дорівнює 51 495,78 гривень та складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 41 617,25 гривень, а також процентів, нарахованих на прострочене тіло кредиту, у загальній сумі 9 878,53 гривень. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ КБ «Приватбанк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цієї умови дотримано позивачем, із врахуванням вище наведених висновків суду, тому на правовідносини між сторонами розповсюджуються положення ст.634 ЦК України. За нормою ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту, а саме, тіла кредиту, нараховані відсотки в частині списані в рахунок кредитного ліміту, в частині заявлені до стягнення, що видно з розрахунку та виписки, проаналізованих судом. Контррозрахунок стороною відповідача до справи не подано. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що АТ КБ "Приватбанк» виконало свої зобов`язання за вказаним кредитним договором про надання банківських послуг, відкривши на ім`я відповідача картковий рахунок, видавши платіжні картки за його заявами-анкетами, на виконання договору кредитором встановлено ліміт кредиту, який використовував [PERSON] , протягом строку користування карткою (як видно з наявної виписки). Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи подання письмових заперечень проти списання платежів, які стягувались банком протягом строку користування кредитною карткою на час розгляду справи у її матеріалах немає. Нормою ч.1 ст.613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Так, щодо тверджень сторони відповідача про прострочення кредитора (ст.613 ЦК України), яке нібито має місце в даній справі, суд зауважує, що блокування пдатіжної картки для здійснення видаткових операцій не свідчить про неможливість здійснення поповнення карткового рахунку [PERSON] , позаяк доказів відмови сторони позивача прийняти відповідний платіж або технічного блокування платежу стороною відповідача до матеріалів справи не подано. Таким чином суд не встановив факту відмови банку від прийняття належного виконання боржником своїх зобов`язань, а також наявності перешкод для належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, що є основним критерієм у застосуванні статті 613 ЦК України. За результатами розгляду справи, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку, суд встановив, що станом на 25.08.2024 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань до звернення позивача до суду належним чином не виконав, сума тіла кредиту, а також процентів, нарахованих на існуючу заборгованість, що підтверджено наявним розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Хоча первісна заява-анкета не містила строку користування карткою, в подальшому дану умову узгоджено сторонами, але, як видно з розрахунку, фактично використані позичальником кошти в межах встановленого банком ліміту в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк відповідачем повернуті не були. Суд враховує правові висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, пр.№ 61-9618св19. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час розгляду справи), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. Позовних вимог про стягнення відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України, застосування відповідальності за прострочення виконання зобов?язань позичальником, - позивачем не заявлено, як і про стягнення комісій, інших обов?язкових платежів, тому твердження сторони відповідача щодо застосування норми ст.625 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. На спростування тверджень сторони відповідача суд також зауважує, що віднесення частини врахованих банком платежів в рахунок сплати відсотків відповідає умовам договору, укладеного між сторонами, що встановлено під час розгляду справи, протилежне стороною відповідача не доведено. Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості у загальній сумі 51 495,78 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 41 617,25 гривень, а також прострочених процентів у сумі 9 878,53 гривень. Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21). З урахуванням наведеного, враховуючи обгрунтованість заявлених позовних вимог, дотримання стороною позивача свого процесуального обов?язку з надання достатніх, належних та допустимих доказів, що у своїй сукупності та взаємозв?язку свідчать про наявність підстав для стягнення заборгованості за договором з відповідача на користь позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. За приписами ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 2\~422,40 гривень. На час ухвалення рішення підстав для розподілу витрат на професійну правничу допомогу судом не встановлено за відсутності відповідних доказів у матеріалах справи.

Outcome: approved