Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» в його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з жовтня 2024 по лютий 2025 в розімір 275\~346,47 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 лютого 2025 по 18 серпня 2025 в розмірі 203\~604,70 грн., з послідуючим утриманням з цих сум податків і обов`язкових платежів. А також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що позивач працював начальником відділення конденсації хлористого водню і підготовки та хімічної обробки оборотної води цеху з виробництва хлорвінілу виробництва поліхлорвінілової смоли суспензійної і каустичної соди в ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ». 17 лютого 2025 року його звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП. Однак, при його звільненні йому не виплачена заробітна плата за період з жовтня 2024 по лютий 2025 в сумі 275\~346,47 грн. З приводу розміру суми середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні зазначив, що з довідки відповідача № 4/1-886 від 04.08.2025 року вбачається, що його середньоденний заробіток становить 1\~566,19 грн. Розрахунковим періодом, за який він обчислював заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, є період з 18 лютого 2025 року (тобто наступний робочий день після звільнення) по 18 серпня 2025 року (шість місяців з часу звільнення) 130 робочих днів. Відповідно помноживши 1\~566,19 грн. на 130 (робочі дні, на які затримано розрахунок) одержано 203\~604,70 грн. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.11.2025 р. відкрито провадження у вказаній справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. На підставі ст.\~280, ч. 2 ст.\~247 ЦПК України\~суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до копії витягу з наказу № 171-К від 17.02.2025 року [PERSON] начальника відділення конденсації хлористого водню і підготовки та хімічної обробки оборотної води цеху з виробництва хлорвінілу виробництва поліхлорвінілової смоли суспензійної і каустичної соди ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» звільнено з роботи 17.02.2025 року за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки від 04.08.2025 р. № 4/1-886 заборгованість по заробітній платі на дату звільнення складає 275\~346,47 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 94 КЗпП України\~та ст. 1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43 Конституції України\~передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 КЗпП України\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно зі ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги довідку від 04.08.2025 р. № 4/1-886, надані позивачем, згідно з яких заборгованість по заробітній платі складає 275\~346,47 грн. Факту наявності заборгованості заробітної плати відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачем станом на день ухвалення рішення суду не подано. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах із відповідачем, яким позивачу нараховано, однак, не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення заробітної плати у розмірі 275\~346,47 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні суду. Щодо стягнення з ТзОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» на користь позивача середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі\~ст.\~30 Закону України «Про оплатупраці»\~при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2\~статті 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із змісту\~ст.\~117 КЗпП України\~вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за\~статтею 117КЗпП України\~за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі\~ст. 117 КЗпП України, суд керується\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету\~Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року\~нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розд. ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено. Заробітна плата за грудень 2024 року складає 24\~682,74 грн., за січень 2025 року складає 23\~869,45 грн., що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого податку та військового збору та розрахунковими листками за 01.12.2024 року та за 01.01.2025 року. Кількість робочих днів у грудні 2024 року становить 16 днів, а у січні 2025 року 15 днів. Отже, середній заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків за грудень 2024 року та січень 2025 року становить 1\~566,19 грн. (24\~682,74+23\~869,45)/(16+15). Оскільки відповідно до вимог\~ст.\~117 КЗпП\~з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 27.08.2024 року (тобто наступний робочий день після звільнення) за шість місяців є підставною. Розрахунковим періодом, за який обчислено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, є період з 18 лютого 2025 року (тобто наступний робочий день після звільнення) по 18 серпня 2025 року (завершення терміну передбаченого ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Кількість робочих днів за вказаний період становить 130 днів Відповідно помноживши 1\~566,19 грн. (середній заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків за грудень 2024 року та січень 2025 року) на 130 (робочі дні, на які затримано розрахунок) розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивача з роботи за період з 18 лютого 2025 року (тобто наступний робочий день після звільнення) по 18 серпня 2025 року (завершення терміну передбаченого ч. 1 ст. 117 КЗпП України) становить 203\~604,70 грн. Оскільки відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України\~з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 лютого 2025 року (тобто наступний робочий день після звільнення) по 18 серпня 2025 року (завершення терміну передбаченого ч. 1 ст. 117 КЗпП України) в розмірі 203\~604,70 грн., з наступним утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів, в даній частині є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 4\~789,51 грн., що підтверджується наданою квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 74674802 від 11.11.2025, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму судового збору. На підставі викладено,

Outcome: approved