Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

У серпні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №653359 від 06.03.2023 року, а також понесених судових витрат. Позов обгрунтовано тим, 06.03.2023 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 653359, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у сумі 8000 грн. 01.02.2024 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 01022024, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до відповідача за кредитним договором №653359 від 06.03.2023 р. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 61327 грн. 99 коп. з яких: 7999 грн. 99 коп. -заборгованість за тілом кредиту; 53228 грн.- заборгованість за процентами. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 653359 від 06.03.2023 р. у сумі 61 327 грн. 99 коп., а також судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати за надання правничої допомоги у сумі 8000 грн. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, чи належить банківська картка з прихованим № [NUMBER] [PERSON] ; чи була успішною транзакція, здійснена 06.03.2023 о 13:23 на вказану карту у сумі 8000,00 грн.;чи були зараховані гроші за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; чи проводилась верифікація власника банківської картки № [NUMBER] . 15.09.2025 на адресу суду надійшов відзив на позов [PERSON] , у якому відповідач визнала укладення договору кредиту з ТОВ «Селфі Кредит» та отримання від позивача кредиту на суму 8000 грн. Разом з тим, відповідач вважала, що умови договору є несправедливими, оскільки встановлений розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності і добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку. Крім того, законодавство, яке діє в сфері кредитних відносин під час воєнного стану, не дозволяє стягувати з позичальника неустойку (штраф, пеню та інші платежі), тому дані платежі під час воєнного стану не нараховуються, а ті, що нараховані з 24 лютого 2022 року мають бути списані. У зв`язку із наведеним, просила відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені, штрафів та відсотків, обмежившись стягненням лише тіла кредиту у розмірі 8000 грн. та зобов`язати позивача здійснити реструктуризацію боргу. 24.09.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, у якій він зазначив, що 06.03.2023 між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, яким було визначено, зокрема розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Підписавши кредитний договір, [PERSON] також ознайомилась та підписала Паспорт споживчого кредиту та графік платежів, які є невід`ємними додатками договору, у зв`язку із чим позичальник отримала повну, достовірну та прозору інформацію про механізм нарахування відсотків та загальне фінансове навантаження. Таким чином, укладаючи договір, [PERSON] свідомо взяла на себе зобов`язання щодо виконання договору, зокрема й щодо сплати процентів. які були нараховані відповідно до умов кредитного договору. Що стосується доводів відповідача щодо незаконного нарахування неустойки (штрафу, пені) за кредитним договором №653359, то вони є помилковими, оскільки такі нарахування не є складовою заборгованості за кредитним договором. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково, суду пояснила, що дійсно 06.03.2023 уклала кредитний договір з ТОВ «Селфі Кредит», внаслідок якого отримала кредит у розмірі 8000 грн., які витратила на лікування тестя та не змогла повернути. Зазначила, що договір укладено на несправедливих умовах, оскільки розмір відсотків є надто великим і значно перевищує тіло кредиту, яке становить 8000,00 грн., у зв`язку із чим вважала, що позов може бути задоволений лише в частині тіла кредиту. Cуд, заслухавши відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх в сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч.1ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставіст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 06.03.2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений договір№653359 про надання споживчого кредиту по продукту NewShort, за умовами якого Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Даний договір укладений шляхом підписання електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, і який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 8000,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 420 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Як вбачається із п. 1.5 Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти: стандартна ставка становить 2,2 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. У п. 1.5.2 договору передбачена можливість застосування зниженої процентної ставки 0,01 в день за умови, що відповідач до 05.04.2023 або протягом 3-х календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше першого платежу, визначеного у графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Відповідно до п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дата надання кредиту: 06.03.2023 або 07.03.2023 (п. 2.2 Договору). Розділом 3 Договору сторони узгодили порядок обчислення (нарахування), економічну сутність та базу розрахунку процентів, порядок зміни процентів. Згідно із п. 4.4. Договору клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Даний договір відповідач підписала за допомогою електронного підпису Н941, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Крім того, відповідачем було також підписано графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту, підписаний позичальником [PERSON] 06 березня 2023 року, свідчить про основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника: сума/ліміт кредиту 8 000,00 грн.; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту: шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки; стандартна процентна ставка 803% річних (2.20% в день), знижена процентна ставка 3,65% річних (0,01% в день); загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою 63360 грн. загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки за весь строк користування кредитом 58104 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 71360 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі)-66104грн. Графіком платежів, який також підписаний [PERSON] і є додатком до Договору, встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення. Відповідно до листа «ПриватБанку» №20.1.0.0.0/7 від 09.09.2025 року, наданого на ухвалу суду від 25.08.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 06.03.2025 здійснено переказ коштів 8000,00 грн. Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2статті 639 ЦК України). Положення ст. 639 ЦК України передбачають, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Особливості укладання електронного договору визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогамист.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір № 653359 про надання споживчого кредиту від 06.03.2023 підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Н941, що відповідає вимогам ст.12 закону «Про електронну комерцію». Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між кредитором та відповідачем кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами якого було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується листом «ПриватБанку». Укладення кредитного договору та отримання коштів від позивача на суму 8000,00 грн. також підтвердила в судовому засіданні відповідач [PERSON] . Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на умовах, визначених кредитним договором. Разом з тим, відповідач, користуючись отриманими коштами, взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного договору належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно з ч. 1ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.625 ЦПК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1ст.512ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 01 лютого 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 01022024 за яким ТОВ «ФК Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Селфі Кредит» в тому числі і до відповідача. Як встановлено з витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024від 01лютого 2024року ТОВ «Селфі Кредит» набуло право вимоги до відповідача у розмірі,що становить 61327 грн. 99 коп. з яких: 7999 грн. 99 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 53228 грн.- заборгованість за процентами. Згідно розрахунку, наданого первісним кредитором,заборгованість [PERSON] за договором №653359 станом на 01.02.2024 становить 61 327,99 грн.. яка складається з: тіла кредиту -7999,99 грн. та заборгованості за відсотками -53328,00 грн. У відзиві на позов та судовому засіданні відповідач [PERSON] просила не стягувати з неї заборгованість за відсотками, вважаючи, що вони нараховані внаслідок укладення договору на несправедливих умовах, що призвело до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку. З такими доводами відповідачки суд не погоджується, виходячи з наступного. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору у разі визнання цих положень договору несправедливими. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших). Суд відхиляє заперечення відповідача щодо несправедливості умов кредитного договору, оскільки при його укладенні вона була повідомлена про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір, підписавши його без будь-яких застережень, та користувалася отриманими коштами. Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року в справі № 559/1605/18 зазначив, що тлумачення статті 627 ЦК України свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладенні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно. [PERSON] , будучи вільною в обранні фінансової установи для укладення кредитного договору, самостійно обрала ТОВ «Селфі Кредит» як партнера, погодилася на умови , запропоновані ним, уклавши відповідний кредитний договір. Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України сторони на власний розсуд визначили саме такі умови кредитного договору, підтвердивши свою згоду на такі умови своїми підписами. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, у тому числі їх не оскаржив позичальник - відповідач у справі, вони не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню обох сторін. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. Що стосується вимоги відповідачки про не стягнення з неї неустойки (штрафу, пені), то як свідчать надані стороною позивача розрахунки, вони до складу заборгованості за кредитом не увійшли і,відповідно, позовні вимоги за ними не заявлялися, тому така думка відповідачки є помилковою. Суд не може зобов`язати позивача реструктиризувати борг, про що просить відповідач, враховуючи, що вирішення даного питання можливе між сторонами лише на договірній основі. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, враховуючи, те, що відповідачкою укладено кредитний договір, зобов`язання за яким нею добровільно не виконано, із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» належить стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 653359, що становить 61327 грн. 99 коп. з яких: 7999 грн. 99 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 53228 грн.- заборгованість за процентами. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Відповідач наведений розмір судових витрат не оспорювала, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляла. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню повністю, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. З огляду на наведене,

Outcome: approved