Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами та договором позики в розмірі 41572,50 грн. Посилається в позові на те, що між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем був укладений кредитний договір №07145-05/2024 та кредитний договір 18318-05/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на мобільний номер телефона позичальника, про що свідчить п.8 кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, шо він ознайомлений з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит», розміщеними на веб-сайті товариства. 19 вересня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ» «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № 19092024, відповідно до умов якого до товариства перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Пунктом 1.2 договору сторони погодили перехід до клієнта права вимоги до боржників у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2. Відповідно до Реєстру боржників від 19 вересня 2024 року до Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 17160,00 грн, з яких: - 5200,00 грн заборгованості за основною сумою боргу; - 9360,00 грн заборгованості за процентами; -2600,00 сума заборгованості по штрафним санкціям. Відповідно до Реєстру боржників від 19 вересня 2024 року до Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 11550,00 грн, з яких: - 3500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу; - 6300,00 грн заборгованості за процентами. -1750,00 сума заборгованості по штрафним санкціям. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, жодного платежу в погашення кредиту не вніс. 14 лютого 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем був укладений договір позики №2796476. Відповідно до п.20 договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційнрої системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 14 червня 2021 року між ТОВ « 1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ « «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до товариства перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Пунктом 1.2 договору сторони погодили перехід до клієнта права вимоги до боржників у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2. Відповідно до Реєстру боржників №26 від 24 червня 2024 року до Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 12862,5 грн, з яких: - 3500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу; - 9362,50грн заборгованості за процентами. Заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена. Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов укладених договорів, просить задовольнити позов. Позов був зареєстрований судом 18 квітня 2025 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Направлені судом документи повернулися до суду без вручення адресату. Відповідно до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Велика Палата Верховного Суду в п.п.78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму ст.ст.130, 131 ЦПК України, які регулюють порядок вручення судових повісток. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Виходячи з цього, суд вважає відповідача обізнаним про наявність спору в провадженні суду та його предмет. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву. Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 05 травня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем був укладений кредитний договір №07145-05/2024 та 11 травня 2025 року укладений кредитний договір №18318-05/2024. Кредитні договори підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на мобільний номер телефона позичальника. 19 вересня 2024 року між позивачем та ТОВ «Аванс Кредит» був укладений Договір факторингу № 19092024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 19 вересня 2024 року позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №07145-05/2024 в сумі 17160,00 грн, з яких: - 5 000, 00 грн. заборгованості за основною сумою боргу; - 9360,00 грн. заборгованості за процентами; -2600,00 грн. заборгованість по штрафним санкціям. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 19 вересня 2024 року позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №18318-05/2024 в сумі 11550,00 грн, з яких: - 3500, 00 грн. заборгованості за основною сумою боргу; - 9360,00 грн. заборгованості за процентами; -1750,00 грн. заборгованість по штрафним санкціям. 14 лютого 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачкою був укладений договір позики №2796476. Відповідно до п.20 договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційнрої системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 14 червня 2021 року між позивачем та ТОВ «1 Безпечне вгенство необхідних кредитів» був укладений Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №26 від 24 червня 2024 року позивач набув право вимоги до відповідача в сумі 12862,50 грн, з яких: - 3500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу; - 9362,50 грн заборгованості за процентами. Звертаючись до суду позивач зазначив, що після укладення договорів факторингу відповідач будь-яких дій, направлених на виконання своїх зобов`язань, не вчиняв, заборгованість не погасив. Відповідач, не подавши до суду відзив, вимог позивача не спростував, доказів виконання грошового зобов`язання не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З матеріалів справи вбачається, що укладені з відповідачем договори відповідають вимогам закону, умови договорів з боку кредитодавців виконані, грошові кошти відповідачу надані. В свою чергу, відповідач умови договорів не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачкою умов кредитних договорів та договорів позики, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача за умовами укладених кредитних договорів з ТОВ «Аванс Кредит» розрахована відповідно до умов договорів та паспортів споживчого кредиту. Що стосується нарахованої суми заборгованості за договором позики, укладеними між відповідачем та ТОВ « 1 Безпечне агенство необхідних кредитів», суд враховує наступне. З договору позики №2796476 від 14 лютого 2024 року вбачається, що сума кредиту становить 6 000, 00 грн, строк кредитування - 17 днів, процентна ставка - 2, 50% на день. За змістом договору орієнтована загальна вартість кредиту становить 4987,50 грн., з яких 1487,50 грн проценти. В свою чергу, заборгованість позивачем зазначена в сумі 12865,50 грн, з яких 9362,50 грн проценти. Таким чином, заборгованість розрахована станом на момент укладення договору факторингу, тобто після спливу договору позики. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦИК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням цього, досягнутої сторонами ціни договору при їх укладенні, до стягнення з відповідачки за даними договорами позики належить сума не виконаного зобов`язання за обумовлений сторонами строк кредитування, а саме: за договором позики №2796476 - 3500,00 грн заборгованості по тілу кредиту та 1487,50 грн процентів. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, часткового задоволення вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2454,37 грн судового збору.

Outcome: partial