Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

28 січня 2025 представник позивачки - адвокат Ципліцький Д.О. звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що позивачка і відповідач з 18.02.2017 перебували у шлюбі, від спільного проживання в якому у них [INFO] народилося двоє дітей - [PERSON] і [PERSON] 17.11.2021 шлюб між ними розірвано. Всі питання щодо виховання дітей та їх розвитку вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім фізичним та емоційним станом, не проявляє турботи про їхнє здоров`я, освіту чи духовний розвиток. [PERSON] звертався до суду з позовом про зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей, в задоволенні якого 27.06.2024 йому було відмовлено. Вважає, що ініціювання подібних позовів демонструє небажання відповідача брати на себе відповідальність за виховання дітей і прагнення уникнути обов`язків, пов`язаних із їх утриманням та доглядом. До того ж, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів і грошові кошти, сплачені ним за період з 01.12.2023 по 01.09.2024, в примусовому порядку списані виконавцем у зв`язку із зарахуванням на рахунок відповідача заробітної плати. Вважає, що тривале і систематичне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків є підставами для позбавлення його батьківських прав. 06 лютого 2025 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 21.07.2025 підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, подав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданих 14.11.2017 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.11.2021 шлюб між сторонами розірвано. Прізвище позивачки змінено на дошлюбне « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.06.2024 вбачається, що 22.06.2024 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєструвавши його у Дарницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 979, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». З довідки № 3002-5003566508 від 26.12.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціальної та ветеранської політики Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 3002-5003566512 від 26.12.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціальної та ветеранської політики Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 3002-5003566510 від 26.12.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціальної та ветеранської політики Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З довідки, виданої директором спеціалізованої загальноосвітньої школи № 291 з поглибленим вивченням іноземної мови Дарницького району м. Києва від 17.01.2025, вбачається, що батько [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] контакту зі школою, де навчаються діти, не підтримує, з вчителями не спілкується. Дітей до школи приводить [PERSON] , забирають мати [PERSON] або баба [PERSON] . З повідомлення директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , спостерігаються лікарем-педіатром [PERSON] на підставі декларації про вільний вибір лікаря, яку укладено та підписано законним представником дітей - матір?ю [PERSON] 19.01.2023. Згідно з наявною медичною документацією діти отримують консультації на амбулаторному прийомі в Центрі з метою профілактичного огляду, проведення вакцинації, лікування гострих респіраторних захворювань у супроводі матері [PERSON] . [PERSON] з приводу стану здоров?я дітей до Центру не звертався. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , заборгованість станом на 01.01.2025 становить 42753,74 грн. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.06.2024 [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей та надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей за місцем реєстрації матері. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 101-2778 від 24.03.2025 орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За змістом такого висновку, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дітям, не турбується про стан їх здоров`я. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та ін. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Жодних доказів того, що [PERSON] приймає участь у житті дітей, займається їх вихованням, несе відповідальність за їх фізичний і моральний розвиток, усвідомлює інтереси та потреби дітей, матеріали справи не містять. Натомість встановлено, що відповідач добровільно аліменти не сплачує і постійно має заборгованість, у 2023 році мав намір зняти з реєстрації місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , проте в задоволенні позову йому було відмовлено. Рішення суду, серед іншого, вмотивовано й тим, що це не відповідає інтересам дітей. До того ж, будучи користувачем підсистеми «Електронний суд», відповідач обізнаний про перебування в суді на розгляді цивільної справи щодо позбавлення його батьківських прав, однак процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву він не скористався, заяв про бажання підтримувати зв`язок з дітьми та приймати участь у їх житті не надавав та взагалі, маючи на це все можливості, не висловив своєї позиції. У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підстав для неврахування висновку органу опіки та піклування судом не встановлено (частина шоста статті 19 СК України). Враховуючи те, що контакту з батьком у дітей немає і відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з дітьми, не цікавиться їх станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дітей, а також приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] . Разом із цим суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18). Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved