Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

[PERSON] 20.09.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з ним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він та відповідачка з 17.11.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 21.03.2018. Від стосунків до державної реєстрації цього шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з ним та знаходиться на повному його утриманні. Вони проживають в м.Кропивницький, в орендованому житлі, він працює, отримує стабільний дохід, має можливість забезпечити сина всім необхідним, за місцем роботи характеризується позитивно. У 2018-2023 роках син відвідував дошкільний навчальний заклад ясла-садок, а у 2023-2024 роках гімназію, він весь час опікувався сином, приводив та забирав із садочка та школи, вирішував всі питання щодо його виховання. В свою чергу, відповідачка має іншу сім`ю, періодично вона забирає сина до себе, проте [PERSON] не має бажання довгий час проводити в сім`ї матері, надає більшої прихильності батькові, через нечасте спілкування з матір`ю в її будинку та в колі її сім`ї відчуває дискомфорт. Незважаючи на те, що він не заперечує щодо спілкування матері з сином та іншими родичами, відповідачка налаштована на тому, щоб син частіше і довше проводив з нею час та жив почергово у неї та у батька. Зазначає, що саме він постійно піклується про сина, бере участь в духовному та фізичному його розвитку, вчить з ним уроки, має упоряджене житло, де створені всі умови для належного виховання та розвитку дитини, проте вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх малолітній син, тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом, адже це сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Позивач також пояснив, що після розлучення їх син залишився проживати разом з ним, на той час йому було 1,5 роки. Відповідачка майже одразу почала жити з іншим чоловіком, наразі вона заміжня, має дитину від другого шлюбу. Їх син загалом так і проживає з ним, інколи він буває у матері в гостях, на вихідних або серед тижня, однак не має бажання туди їздити та залишатися в сім`ї матері, оскільки не знайшов спільної мови з її новим чоловіком, також у них часто відбуваються конфлікти. Відповідачка часто наполягає на тому, щоб дитина залишилися разом з нею, однак він цього не хоче, оскільки саме він тривалий час, з народження, піклується про сина, виховує його, а відповідачка не може цього робити, вона постійно працює, часу забирати його зі школи немає. Водночас, він ніколи не забороняв їм бачитися, самостійно відзвозить сина до неї, між ним та відповідачкою є постійний діалог щодо життя та виховання дитини. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Водночас, у підготовчому засіданні, яке відбулося 02.01.2025, відповідачка пред`явлені позовні вимоги не визнала, зазначивши, що не бажає, щоб їх спільний син постійно проживав разом з батьком. Пояснила, що вона проживає в с.Богданівка, працює шість днів на тиждень, через це немає змоги водити та забирати дитину зі школи, тому його весь час забирає батько і син фактично проживає у нього, однак вона не хоче, щоб він проживав з батьком завжди. Сина вона забирає раз в тиждень, мирно домовитися з батьком щодо місця проживання дитини не вдається, вона заміжня, має меншу дитину, яка ходить в садочок і за нею допомагає доглядати бабуся. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Фортечної районної у місті Кропивницькому ради, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення щодо позову не подав. Представник третьої особи -органу опіки та піклування Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи -органу опіки та піклування Кропивницької міської ради, в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив врахувати наданий висновок. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 6, 8 статті 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При цьому, згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст.9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства). Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що сторони з 17.11.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.03.2018. Від стосунків до державної реєстрації шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Позивач разом із сином проживають за адресою: [ADDRESS] . Зі слів сторін, дитина залишилася проживати разом з батьком одразу після розірвання їх шлюбу, тобто з 2018 року. Відповідачка, в свою чергу, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як пояснила в судовому засіданні відповідачка, за цією адресою вона фактично і проживає, заміжня, від цього шлюбу має молодшу дитину. Малолітній [PERSON] з 01.09.2018 до 31.08.2023 відвідував дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №70 «Оленка» комбінованого типу, розташований в м.Кропивницький. За період перебування в дитячому садку хлопчиком опікувався, приводив і забирав батько, про що свідчить довідка вказаного навчального закладу №4 від 22.08.2024. З 01.09.2023 малолітній [PERSON] розпочав навчання в КЗ «Козацька гімназія Кропивницької міської ради», протягом всього навчального року дитину приводив та забирав зі школи його батько, всі питання щодо виховання та навчання дитини вчитель вирішував з батьком, що слідує з довідки вказаного навчального закладу №58 від 21.08.2024. Позивач офіційно працевлаштований, працює в ТОВ «Ласка-Кіровоград», має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Органом опіки та піклування Кропивницької міської ради надано висновок щодо розв`язання спору №4180/19 від 13.06.2025, відповідно до якого вважає за недоцільне визначати місце проживання дитини разом з батьком, оскільки спір з цього питання між батьками відсутній. Так, за змістом вказаного висновку, батько дитини пояснив, що після розірвання шлюбу з матір`ю дитини їх син [PERSON] залишився проживати з ним. Періодично мати забирає сина до себе, однак в сім`ї матері [PERSON] почувається некомфортно. Вважає, що визначення місця проживання сина з ним сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Органом опіки та піклування встановлено, що за місцем проживання батька створені умови для виховання та розвитку дитини, складні життєві обставини в сім`ї відсутні, що підтверджується відповідними актами, складеними управлінням з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради та Кропивницьким міським центром соціальних служб. В свою чергу, мати дитини пояснила, що не заперечує проти визначення місця проживання сина з батьком, вважає, що з ним дитині буде краще, документів для визначення місця проживання сина саме з нею мати не надала, письмово повідомила, що на засідання комісії не з`явиться, адресу свого проживання в м.Кропивницький не зазначила. За таких обставин, орган опіки та піклування і дійшов висновку про відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини. До висновку додані наступні документи, на підставі яких він був складений. Акт обстеження умов проживання позивача, з якого слідує, що останній проживає разом із сином в приватному будинку, в якому є необхідні меблі, побутова техніка, для виховання та розвитку дитини створені всі умови. Інформація, надана Суботцівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області, свідчить, що відповідачка дійсно зареєстрована по [ADDRESS] , однак фактично за цією адресою вона не проживає протягом тривалого часу. У зв`язку з цим також неможливо провести оцінку потреб її сім`ї, зокрема здійснити визначення здатності матері виконувати батьківські обов`язки щодо виховання дитини. Під час проведеної бесіди з дитиною останній пояснив, що проживає з батьком, який про нього піклується, водить до школи, допомагає з уроками, у нього є своє ліжко, письмовий стіл. Іноді його забирає до себе мама, у якої також є умови для його проживання. Батько не забороняє йому спілкуватися з матір`ю. Щодо місця проживання з одним із батьків [PERSON] не зміг визначитися, оскільки любить їх обох і бажає з ними обома проживати. Мати дитини надала управлінню з питань захисту прав дітей письмові пояснення, в яких зазначила, що більшість часу син проживає з батьком, оскільки вона через роботу не завжди має змогу забрати вчасно дитину зі школи, крім того син не знаходить спільну мову з її теперішнім чоловіком. Не заперечувала у визначенні місця проживання сина разом з батьком, оскільки з ним дитині буде комфортніше. У постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №466/1017/20 зроблено висновок, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] після розлучення батьків фактично постійно проживає разом з батьком, який опікується ним, приділяє увагу питанню здоров`я, його розвитку та вихованню. Умови проживання та навчання сина під час проживання з батьком є належними та комфортними для його віку. Позивач має належні житлові, побутові та матеріальні умови, характеризується позитивно. Обставин, які б вказували на неможливість подальшого проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, судом не встановлено. Мати дитини з часу розлучення проживає окремо від колишнього чоловіка та їх спільного сина, іноді забирає сина до себе, наразі заміжня, має другу дитину, працює. Водночас, місце її фактичного проживання встановити не представилося можливим. Так, в судовому засіданні вона пояснила, що проживає за місцем своєї реєстрації, однак за відомостями сільської ради за цією адресою вона не проживає тривалий час, представникам органу опіки та піклування адресу свого місця проживання вона не повідомила. В свою чергу, за цих обставин неможливо було обстежити її умови проживання та здійснити визначення її здатності виконувати батьківські обов`язки щодо виховання сина. Під час розгляду цієї справи в суді відповідачка у підготовчому засіданні заперечувала проти того, щоб малолітній син проживав разом з батьком, однак після цього жодного разу в судові засідання не з`являлася, доказів на обгрунтування своїх заперечень суду не надала. Водночас, під час розгляду цього питання органом опіки та піклування відповідачка подала письмові пояснення, в яких не заперечувала у визначенні місця проживання сина разом з батьком, вважаючи, що з ним дитині буде комфортніше. Тому орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок, в якому вважав за недоцільне визначати місце проживання дитини разом з батьком, оскільки спір з цього питання між батьками відсутній. Проте з таким висновком суд не погоджується, оскільки відповідачка, подаючи органу опіки та піклування письмові пояснення про відсутність спору, в суді позовні вимоги не визнала, заяву про визнання позову не подала і фактично на час пред`явлення цього позову сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, що порушує принцип правової визначеності, отже наявний спір про право, який підлягає вирішенню судом. За таких обставин неможливо стверджувати, що сторони добровільно погодили питання проживання дитини разом з батьком. Оскільки належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачкою не надано, тому суд дійшов до переконання, що саме батько дитини створить для дитини належні умови для його морального, духовного та фізичного розвитку. Враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] , права на гармонійний розвиток та належне виховання, тривалість проживання малолітньої дитини разом з батьком, його прихильність до нього, забезпечення сталості соціальних зв`язків з батьком, добросовісне виконання останнім батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання дитини та її розвиток, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в його інтересах, тому суд дійшов висновку, що в найкращих інтересах дитини є проживання разом з батьком, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що у разі, якщо дитина буде проживати разом з батьком, батьківські права відповідачки не будуть порушені та вона не буде позбавлена можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати обов`язки щодо дитини в повному обсязі. Крім того, кожний з батьків не позбавлений права піднімати в майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений ним при поданні цього позову.

Outcome: approved