Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права. 18.04.2025 року [PERSON] звернулась із заявою до Першої олександрійської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] на майно, яке він успадкував після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . З відповіді № 594/01-16 від 18.04.2025 року від Першої олександрійської державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] не надано документів, що підтверджують вступ в управління або володіння спадковим майном [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , крім того відсутні відомості в Спадковому реєстрі про заведені спадкові справи після смерті спадкодавців. Отже [PERSON] (батько позивачки) за життя не оформив належним чином своїх спадкових прав після смерті свого батька [PERSON] (дідусь позивачки), який помер [INFO] , не отримав свідоцтва про право на спадщину, не здійснив державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно. Проте, відповідно до довідки квартального комітету № 262 від 01.05.2025 року [PERSON] з 1959 року і до дня смерті батька [PERSON] (дідуся позивачки), який помер [INFO] постійно проживали разом за однією адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство. Отже в розумінні ст.548, 549 ЦК УРСР [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , зокрема продовжував далі проживати в будинку свого батька (дідуся позивачки), оплачував комунальні послуги. Згідно довідки квартального комітету №261 від 01.05.2025 року [PERSON] з 1961 року і до дня смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] постійно проживали разом за однією адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. Після смерті батька [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину, зокрема далі проживає в будинку [ADDRESS] . До нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк позивачка не зверталася, оскільки вважала, що для прийняття спадщини достатньо проживати разом зі спадкодавцем на день його смерті та не знала на той момент, що її батько [PERSON] не оформив належним чином право власності на нерухоме майно, яке залишилось після смерті дідуся позивачки [PERSON] . Вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. Від спадщини вона не відмовлялася. Посилаючись на викладене просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 28.05.2025 року справу прийнято до провадження та в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.08.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ковальова Т.Ю. в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в ньому просять вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач Олександрійська міська рада Кіровоградської областів судове засідання надала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника з огляду на те, що у них відсутні будь-які додаткові пояснення, докази тощо, які можуть буті подані в судовому засіданні. Відзив на позов не подала. Суд на підставі ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Судом встановлено наступне. Згідно довідки Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації №368 від 26.07.2000 року право власності на жилий будинок в [ADDRESS] , по обліку бюро зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору забудови від 08.12.1956 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію смерті №00048806130. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права до складу якого входить право власності на житловий будинок у [ADDRESS] . З довідки №262 яка видана квартальним комітетом 01.05.2025 року вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , до дня своєї смерті постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним, з 1959 року і до дня смерті, тобто до 1966 року, проживав і вів спільне господарство [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON] . З довідки №219 виданої Відділом РАЦС по м. Олександрія 10.10.2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб (актовий запис №467 від 09.08.1980 року) в наслідок чого її прізвище змінилося на « [PERSON] ». В подальшому шлюб було розірвано (актовий запис №361 від 02.11.1982 року). З світлокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб (актовий запис №231 від 08.04.1987 року) в наслідок чого її прізвище змінилося на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується світлокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права. З довідки №261 яка видана квартальним комітетом 01.05.2025 року вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , до дня своєї смерті постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним, з 1961 року і до дня смерті, тобто до 2000 року, проживала і вела спільне господарство [PERSON] . Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст.525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з ч.1 ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем першої черги за законом, відповідно ст. 529 ЦК УРСР, є рідний син померлого [INFO] [PERSON] [PERSON] . Згідно зі статтями 548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Таким чином, для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити, чи фактично такий вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з даними Домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , та довідок квартального комітету №36, [PERSON] був зареєстрований та мешкав за вказаною адресою з 1959 року та до дня своєї смерті, тобто [INFO] . Отже, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт прийняття [PERSON] спадщини, до складу якої входить право власності на житловий будинок у [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно з даними Домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , та довідок квартального комітету №36, [PERSON] , була зареєстрована та мешкала за вказаною адресою з 1961 року та до дня смерті батька [PERSON] , тобто [INFO] . Позивачем в судовому засіданні доведено, що вона як спадкоємець після смерті свого батька [PERSON] , прийняла спадщину до складу якої входить право власності на житловий будинок у [ADDRESS] , з моменту відкриття спадщини. Інші спадкоємці, які б заявляли свої вимоги відносно спадкового майна відсутні, спадкова справа не заводилася. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову і наявності підстав для його задоволення. Сторони не ставили питання про розподіл судових витрат, тому суд залишає їх по фактично понесеним.

Outcome: approved