Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 13.10.2025 року звернулась до суду з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування (а.с.1-20). Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що [PERSON] є власником 476 сіток з картоплею. 18.10.2024 року в межах кримінального провадження №12024111380001037 від 5.10.2024 року т.в.о. старший слідчий СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області провів огляд торгової точки [NUMBER] ринку „Столичний", розташованого в Київській області, Бучанському районі, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 110-А та вилучив 476 сіток з картоплею, які належали [PERSON] . Огляд та вилучення майна відбувся без попереднього повідомлення та у відсутність [PERSON] , користувача торгового місця і власника вилученої продукції. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. від 21.10.2024 року у справі №369/17517/24 було накладено арешт на майно [PERSON] , а саме: на 476 сіток з картоплею, які передано на відповідальне зберігання [PERSON] 12.12.2024 року Ухвалою Київського апеляційного суду було скасовано ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. від 21.10.2024 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. від 15.01.2025 року було повторно накладено арешт на майно [PERSON] , а саме: на 476 сіток з картоплею. Однак Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.02.2025 року було скасовано ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. від 15.01.2025 року та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинського району Київської області Романчука О.М. про накладення арешту на 476 сіток з картоплею, які належали [PERSON] у кримінальному провадженні №12024111380001037 від 5.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення за ч.3, ст.190 КК України. 11.03.2025 року представник [PERSON] [PERSON] звернулась до прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Романчука О.М. та начальника СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області Асадової А.М. про повернення [PERSON] 476 сіток з картоплею. Однак вказане звернення залишилось без виконання. 21.03.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було зобов`язано уповноважену особу досудового розслідування кримінального провадження №12024111380001037 від 5.10.2024 року повернути [PERSON] або його представнику 476 сіток з картоплею, вилучених 18.10.2024 року з торгової точки № [NUMBER] борщового ряду ринку „Столичний", розташованого в Київській області, Бучанському районі, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 110-А. Однак вказане судове рішення залишилось не виконаним, а із відповіді керівника правоохоронного органу стало відомо, що вказане майно [PERSON] у них відсутнє. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 8.09.2025 року №2395/25, складеного судовим експертом Зєлєніною Є.В., середня ринкова вартість 1 кг картоплі сорту „Белла Роса" станом на 18.10.2024 року становила 22 грн. 92 коп. Оскільки 476 сіток картоплі склали загальну вагу 9 830,905 кг, тому загальна вартість неповернутого і незаконно вилученого майна становить 225 436 грн. 33 коп. (22,92 грн./кг х 9 830,905 кг), які просить стягнути з відповідачів на користь позивача в судовому порядку. Крім того, [PERSON] витратив 142 000 грн. на послуги адвоката в межах кримінального провадження, тому також просить стягнути аналогічним чином як розмір завданої матеріальної шкоди. Також незаконними діями відповідача - органу досудового розслідування позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у неможливості вчасно надати та оплатити медичну допомогу своїй доньці [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною-інвалідом, так як позивач розраховував продати вказаний товар і придбати необхідні лікі та оплатити реабілітацію. Крім того, позивач був змушений неодноразово звертатись за правовою допомою, приймати участь в чисельних судових засіданнях, перебувати в постійному стані тривоги, напруги, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан здоров`я.За таких обставин просить стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON] 100 000 грн. моральної шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 року о 18:16:00 вказані матеріали позовної заяви були розподілені судді Колеснику О.М. (а.с.123-124). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 28.04.2025 року позовну заяву було залишено без руху і надано п`ятиденний термін для усунення недоліків (т.1, а.с.40-41). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 23.10.2025 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін і призначено судове засідання на 24.11.2025 року на 15-30 годин (а.с.126-127). 18.11.2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов від представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області Жиліна О.Ф. відзив на позовну заяву. За змістом вказаного відзиву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки співробітники Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області будь-яких протиправних дій щодо [PERSON] не вчиняли, тому не повинні нести ніякої відповідальності. Крім того, заявлений позивачем розмір майнової шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Також в обов`язковому порядку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діяннями відповідачів і завданням майнової шкоди, що є обов`язвою умовою настання відповідальності. Хоч даний відповідач і не був учасником даних правовідносин і не може надати жодні докази підтвердження або спростування нанесення шкоди позивачу, проте як вбачається з матеріалів справи вилучене у позивача майно було передане на відповідальне зберігання громадянину [PERSON] . При цьому вказане майно є картоплею, яка почала псуватись і [PERSON] передав її Громадському формуванню з охорони громадського порядку і державного кордону Спеціальному підрозділу „Афганець". Щодо витрат позивача під час досудового розслідування, то вказаний спір розглядається судом у кримінальному провадженні при винесенні виправдовувального вироку або при закритті провадження у справі. В цивільному процесі не передбачено розгляд таких вимог. Що стосується моральної шкоди, то позивач та його представник не довели факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психологічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Проте, виходячи зі змісту позовної заяви, відсутні відомості щодо заподіяння позивачеві страждань (фізичниї, душевних або психічних) у визначеному судом розмірі, та не зазначено, у чому конкретно вони полягали, а також характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Матеріали справи не містять відомостей про стан здоров`я позивача, чи зазнавав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Також не підлягає задоволенню і вимога про стягнення 30 000 грн. витрат на надання професійної правничої допомоги, оскільки стороною позивача не надано детального опису виконаних (наданих робіт), що є обов`язковою умовою ст.137 ЦПК України, а наданий рахунок-фактура №05/10/25 від 5.10.2025 року не є платіжним документом, що підтверджував би сплату позивачем витрат на правову допомогу, надану адвокатом (а.с.146-164). Також 18.11.2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області Чубинського В.С. відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивач та його представник не надали доказів у вигляді первинних бухгалтерських або платіжних розрахункових документів, які б підтверджували придбання [PERSON] вказаної картоплі в розмірі 476 сіток. Також ринок „Столичний", розташований в Київській області, Бучанському районі, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 110-А, є ринком оптової торгівлі, а висновок експерта встановив вартість 1 кг картоплі для роздрібної торгівлі. В решті зміст даного відзиву є аналогічним за змістом відзиву представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області Жиліна О.Ф. (а.с.167-172). В судовому засідання представник позивача [PERSON]. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області Жилін О.Ф. в судовому засіданні вимоги позову не визнав в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні змісту відзиву. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області Чубинський В.С. також в судовому засіданні вимоги позову не визнав в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні змісту свого відзиву. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом, позивач [PERSON] придбав в с. Розваж, Рівненської області 476 сіток з картоплею та здійснив їх перевезення на підставі товарно-транспортної накладної №2110 від 13.10.2024 року (а.с.114-115) до м. Києва, де здійснював її продаж на торговій точці [NUMBER] ринку „Столичний", розташованого в Київській області, Бучанському районі, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 110-А. Відповідно до ч.2, ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 18.10.2024 року в межах кримінального провадження №12024111380001037 від 5.10.2024 року т.в.о. старший слідчий СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області провів огляд торгової точки [NUMBER] ринку „Столичний", розташованого в Київській області, Бучанському районі, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 110-А та вилучив 476 сіток з картоплею, які належали [PERSON] . За приписами ч.1, ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Як зазначено в ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. від 21.10.2024 року у справі №369/17517/24 було накладено арешт на майно [PERSON] , а саме: на 476 сіток з картоплею, які передано на відповідальне зберігання [PERSON] (а.с.27-34). 12.12.2024 року Ухвалою Київського апеляційного суду було скасовано ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. від 21.10.2024 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.35-40). Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. від 15.01.2025 року було повторно накладено арешт на майно [PERSON] , а саме: на 476 сіток з картоплею (а.с.41-49). Однак Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.02.2025 року було скасовано ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. від 15.01.2025 року та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинського району Київської області Романчука О.М. про накладення арешту на 476 сіток з картоплею, які належали [PERSON] у кримінальному провадженні №12024111380001037 від 5.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення за ч.3, ст.190 КК України (а.с.50-60). 11.03.2025 року представник [PERSON] [PERSON] звернулась до прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Романчука О.М. та начальника СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області Асадової А.М. про повернення [PERSON] 476 сіток з картоплею (а.с.61-70). Однак вказане звернення залишилось без виконання. 21.03.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було зобов`язано уповноважену особу досудового розслідування кримінального провадження №12024111380001037 від 5.10.2024 року повернути [PERSON] або його представнику 476 сіток з картоплею, вилучених 18.10.2024 року з торгової точки № [NUMBER] борщового ряду ринку „Столичний", розташованого в [ADDRESS] (а.с.78-84). Однак вказане судове рішення залишилось не виконаним, а із відповіді керівника правоохоронного органу стало відомо, що вказане майно [PERSON] у них відсутнє, так як передане на відповідальне зберігання [PERSON] (а.с.90; 94), який в свою чергу передав її Громадському формуванню з охорони громадського порядку і державного кордону Спеціальному підрозділу „Афганець". Як регламентовано ч.1, ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч.1, ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За змістом ч.1, ст.1 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частина 2, цієї ж статті даного Закону України наголошує, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. За п.2, ч.1, ст.3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Пункти 4 та 5, ч.1, ст.3 цього ж Закону України вказують, що також громадянинові відшкодовуються (повертаються): 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Таким чином, описаними вище судовими рішеннями встановлено незаконність дій працівників правоохоронного органу Головного управління Національної поліції в Київській області щодо вилучення 476 сіток з картоплею 18.10.2024 року, що належали [PERSON] , а також незаконність накладення на них арешту. Як зазначено у ст.4 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 8.09.2025 року №2395/25, складеного судовим експертом Зєлєніною Є.В., середня ринкова вартість 1 кг картоплі сорту „Белла Роса" станом на 18.10.2024 року становила 22 грн. 92 коп. (а.с.101-113). Таким чином, оскільки 476 сіток картоплі складали загальну вагу 9 830,905 кг при їх вилученні, тому загальна вартість неповернутого і незаконно вилученого майна становить 225 436 грн. 33 коп. (22,92 грн./кг х 9 830,905 кг), які необхідно стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з рахунків Головного управління Національної поліції в Київській області, (Код ЄДРПОУ 40108616), як розпорядника бюджетних коштів, відкритих у Головному управлінні Державної казначейської служби України в Київській області на користь позивача в судовому порядку. Також підлягає стягненню і вартість проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 6 785 грн. 28 коп., яка підтверджена документально (а.с.99). Щодо відшкодування витрат позивача за надання йому правової допомоги в межах кримінального провадження №12024111380001037 від 5.10.2024 року в розмірі 142 000 грн., то суд приходить до наступного. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як зазначає ч.1-2, ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ч.1-2, ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як наголошує ч.1, ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом ч.1, ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.2 та ч.8, ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Подаючи позовну заяву, яка є предметом даного розгляду, позивачем та її представником не надано будь-яких доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про сплату [PERSON] адвокату [PERSON]. або АО „ЛЕКС КОМПАС" 142 000 грн. витрат на правову допомогу в межах кримінального провадження №12024111380001037 від 5.10.2024 року. В ході розгляду справи представник позивача також не повідомляла суд про неможливість вчасного надання вказаного доказу і про наявність бажання додатково його подати. І тільки після закінчення стадії дебатів і видаленням суду 24.11.2025 року для ухвалення судового рішення, оголосивши дату його проголошення 4.12.2025 року о 10-00 годин, 3.12.2025 року представник позивача направляє до суду копію квитанції до прибуткового касового ордеру №43 від 10.05.2025 року про сплату [PERSON] АО „ЛЕКС КОМПАС" 142 000 грн. витрат за договором про надання правничої допомоги від 21.10.2024 року та актом без номера від 1.05.2025 року. Таким чином, суд не приймає до розгляду вказаний доказ, який поданий до суду з порушенням строку його подання відповідно до вимог ст.83; 244 ЦПК України і відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення 142 000 грн. витрат на правову допомогу з відповідачів на користь позивача. Також в позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути з Державного бюджету України 100 000 грн. моральної шкоди, завданої йому незаконним вилученням його майна органом досудового розслідування і незаконним накладення арешту. Відповідно до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пункти 9 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. За змістом Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року №686/23731/15 моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна позиція викладена і в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року №236/893/17. В судовому засіданні позивачем та його представником не доведено самого факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я позивача та його причинно-наслідковий зв`язок, не викладені відомості щодо заподіяння [PERSON] страждань (фізичних, душевних, психічних), у визначеному ними розмірі та не зазначено в чому конкретно вони полягали, а також характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення, тощо), не надано доказів з описаних вище обставин. За таких обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення 100 000 грн. моральної шкоди з Державного бюджету України. За змістом ч.1, ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 3 цієї ж статті наголошує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 1.10.2018 року у справі №569/17904/17 на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 року в справі „East/West Alliance Limited" проти України, заява 19336/04 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим (п.268). Аналогічна правова позиція викладена і в рішенні Європейського суду з прав людини в справі „Лавентс проти Латвії", де вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як доказ понесених судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, позивач та його представник надали Рахунок-фактуру №05/10/25 від 5.10.2025 року (а.с.100). Однак вказаними учасниками справи не надано суду ні детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ні розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, ні письмовий доказ, який би підтверджував сплату грошових коштів адвокату чи адвокатському об`єднанню (платіжні доручення з відміткою банку, касові чеки, квитанції, платіжні інструкції, тощо) в розмірі 30 000 грн. за витрати на правову допомогу. У своїй Постанові Велика Палата Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: При цьому, склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, оскільки позивач та його представник не надали суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, письмовий доказ, який би підтверджував сплату грошових коштів адвокату чи адвокатському об`єднанню (платіжні доручення з відміткою банку, касові чеки, квитанції, платіжні інструкції, тощо) в розмірі 30 000 грн. за витрати на правову допомогу, тому вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 30 000 грн., які не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, а суд частково задовольнив його позовні вимоги, тому необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь держави шляхом безспірного списання коштів з рахунків Головного управління Національної поліції в Київській області, (Код ЄДРПОУ 40108616), як розпорядника бюджетних коштів, відкритих у Головному управлінні Державної казначейської служби України в Київській області 2 322 грн. 22 коп. судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Outcome: partial