Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Представник позивача, адвокат Ліфшиць З. О., звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] є рідним дядьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком яких є його рідний брат, [PERSON] , відповідач по справі. При цьому мати вказаних дітей, [PERSON] , померла [INFO] . Так з моменту смерті [PERSON] неповнолітні діти, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проживають разом із [PERSON] . При цьому в середині 2023 року батько дітей, [PERSON] , виїхав за межі території України, де перебуває досі, який у вересні 2023 року оформив довіреність на позивача для представлення інтересів його дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Додавав, що свого часу батько сторін по справі, [PERSON] оформив 27.01.2018 року дарування [PERSON] квартири по [ADDRESS] . При цьому з кінця 2022 року відповідач фактично почав ухилятися від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей, не цікавлячись станом їх здоров`я та життя, не проявляючи батьківської уваги та піклування. Таким чином діти не бачили свого батька понад 3 роки. Отже, діти відповідача, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , знаходяться на повному утриманні позивача, оскільки він працює дистанційно та має можливість постійного догляду за дітьми, маючи у власності квартиру, облаштовану необхідними меблями, по [ADDRESS] . При цьому [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, маючи стабільний дохід. Так він сплачує навчання [PERSON] у [PERSON] академії, з вересня 2023 року уклав декларацію із сімейним лікарем, слідкує за навчанням дітей, тобто несе повну відповідальність за дітей відповідача. На підставі викладеного обґрунтування, представник позивача просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також просив суд призначити [PERSON] опікуном таких дітей. Просив суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 від усіх видів доходу, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Ліфшиць З. О., та позивач на задоволенні позову [PERSON] наполягали, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві до суду, яку просили суд задовольнити. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином. У судовому\~засіданні представник\~3-ї\~особи,\~ [PERSON] ,\~підтримала заявлені\~вимоги про\~доцільність позбавлення\~батьківських прав [PERSON] , що відповідатиме інтересам дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Виходячи з положень ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, то суд зі згоди представника позивача вирішив справу по суті у відсутність відповідача. Дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим 18.09.1989 року Інгулецьким районним відділом РАЦС в м. Кривий Ріг, актовий запис № 252 від 18 вересня 1989 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Також суд встановив, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим 28.05.1985 року відділом РАЦС Інгулецького районного виконкому м. Кривий Ріг, актовий запис № 265 від 28 травня 1985 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що за свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , актовий запис № 388 від 22 червня 2007 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 22 червня 2007 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 10 січня 2008 року Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, серія [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 16 грудня 2014 року Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 340 від 19 березня 2010 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . На підставі свідоцтва про народження, виданого 16 грудня 2014 року Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1575 від 16 грудня 2014 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Однак за свідоцтвом про смерть, актовий запис № 377 від 22 лютого 2022 року, виданим Покровським відділом ДРАЦС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в віці 33 років. Представниками служби у справах дітей було встановлено, що [PERSON] фактично перебуває в м. Варшава, Польща, який уповноважив позивача, [PERSON] , представляти інтереси своїх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на території України, що підтверджується довіреністю від 13.09.2023 року терміном дії до 13.09.2026 року, виданій посольством України в Польщі. Відповідно до письмового пояснення від 19.09.2025 року, наданого [PERSON] представникам служби у справах дітей, вбачається, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно своїх дітей, оскільки більше двох років не займається вихованням та їх утриманням. При цьому позивач, [PERSON] , разом із дітьми відповідача, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖК «Домостроитель-ІІІ». Відповідно до інформації Криворізького міського центру соціальних служб від 08.10.2025 року, наданого представникам служби у справах дітей, вбачається, що при відвідуванні житла по [ADDRESS] , встановлено, що відповідач, батько дітей, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які навчаються у Криворізькій гімназії № 126, участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає. Спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради здійснено вихід за адресою проживання дітей у трикімнатній квартирі по [ADDRESS] , де було складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є усе необхідне для навчання, одяг та взуття відповідно до віку дітей та сезону, що також підтверджується технічним паспортом на таку квартиру. Також згідно із довідками ТОВ «Медіком Кривбас» вбачається, що лікуванням [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , займається позивач, [PERSON] , що також підтверджується долученою до справи медичною документацією. Навчання [PERSON] , [INFO] , у комп`ютерній академії «ІТ STEP» за укладеним із [PERSON] договором підтверджується довідкою від 09.09.2024 року такого закладу. Судом було встановлено, що [PERSON] є фізичною-особою підприємцем, що підтверджується випискою від 29.07.2024 року із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, а також підтверджується податковою декларацією за 1 квартал 2025 року. Придбання [PERSON] одежі, взуття, іграшок, фотокамери та планшету дітям підтверджується долученими до справи чеками від 07.03.2024 року, від 08.03.2024 року, від 28.11.2024 року, від 01.12.2024 року, від 26.02.2024 року. При цьому в своїх письмових поясненнях, наданих представникам служби у справах дітей, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вони згодні з позбавленням [PERSON] батьківських прав, оскільки їх батько зловживає алкоголем та кричить на них, тому вони бажають проживати саме з позивачем, [PERSON] . Допитані у судовому засіданні діти, [PERSON] , 2008 р. н., [PERSON] , 2010 р. н., та [PERSON] , 2014 р. н., на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягали, оскільки тривалий час проживають із ним, який ними піклується, навчає та утримує, тому вони бажають надалі із ним мешкати. В той же час їх батько, [PERSON] , не цікавиться їх життям, майже не спілкується із ними, лише іноді із [PERSON] , а коли вони із ним мешкали, то він погано із ними поводився та не займався їх вихованням. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначала, що вона є тіткою дітей, [PERSON] , 2008 р. н., [PERSON] , 2010 р. н., та [PERSON] , 2014 р. н., які майже два роки вже мешкають із [PERSON] , який ними піклується, навчає та повністю утримує. При цьому за час проживання із батьком, останній їх сварив та не займався взагалі своїми дітьми. На підставі рішення від 14 листопада 2025 року виконкому Покровської районної в місті Кривому Розі ради було затверджено висновок органу опіки та піклування, за яким виконком Покровської районної в місті Кривому Розі ради вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У цьому сенсі суд зауважує, що передбачена ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надати органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема, у зв`язку з неможливості встановити місце фактичного перебування відповідача, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя, що суперечить положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 грудня 2023 року по справі № 523/19706/19. При цьому суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач, [PERSON] , свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що було підтверджено в суді зібраними та перевіреними судом у сукупності доказами. Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що у суді доведено наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , свідомо протягом тривалого часу не піклується своїми дітьми, не займаючись їх вихованням та розвитком, не надаючи належної матеріальної допомоги на їх утримання. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, для реалізації їх прав та дотримання інтересів, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Однак відповідно до положень ст. 61 Цивільного кодексу України саме орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, внаслідок чого суд позбавлений можливості вирішувати питання про призначення [PERSON] опікуном та піклувальником дітей, тому позовні вимоги [PERSON] про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , задоволенню не підлягають. Також суд вказує, що на підставі ч. 2 ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так за ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За таких фактичних обставин, виходячи з наведених норм права, суд встановив, що фактично на утриманні позивача, [PERSON] , перебувають діти, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яких відповідач відповідно до закону зобов`язаний утримувати до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так за ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить з 1 січня 2025 року: для дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн. Таким чином при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача суд приймає рішення також про стягнення аліментів на утримання його дітей. Отже, оскільки [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , то з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: partial