Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Споживчий центр» (надалі Кредитодавець/Позивач) та [PERSON] (надалі Позичальник/ Відповідач) 08.04.2025 року уклали Кредитний договір (оферти) № 08.04.2025-100002214 (Надалі Договір). Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 22 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 08.04.2025, на строк, вказаний в заявці. Відповідно до п. 3.1 Договору За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Як зазначено в п. 3.2. Договору Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Згідно з п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-2759. Відповідно до Договору від 08.04.2025 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 22\~000,00 грн., [PERSON] 08.04.2025 отримав кредитні кошти у розмірі 22000 грн. Отже, позивач констатує факт, що Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало належним чином та в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 67 100 грн., що складається з: тіла кредиту 22\~000,00 грн.; процентів 30 800 грн.; комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 3 300 грн.; неустойки 11 000 грн. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки , (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 08.04.2025-100002214 від 08.04.2025 у розмірі 67 100 грн. 00 коп. та суму сплаченого Позивачем судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~ 13 листопада 2025 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження у справі. 27 листопада 2025 року представником відповідача Тальчук П.І. подано до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача вказує, що відповідач вважає позовні вимоги Позивача незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та не згодний з твердженням Позивача, що при укладенні кредитного договору №08.04.2025-100002214 від 08.04.2025 в електронній формі, позивачем були виконані всі зобов`язанням в повному обсязі. Зазначає, що відповідні докази використання чи накладення електронного підпису в матеріалах справи відсутні. Додані до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитних договорів Відповідачем. Позивачем не доведено належним чином, що номер телефону [NUMBER] дійсно належить Відповідачу, а не іншій особі. Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора «E129» Відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту Відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб ), не надано доказів використання Відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора. Вказує, що з наданих Позивачем документів не вбачається можливим встановити наявність волевиявлення Відповідача щодо укладення кредитного договору №08.04.2025-100002214 від 08.04.2025 та підписання його електронним підписом, зокрема шляхом використання одноразового ідентифікатора, оскільки відповідні докази відсутні, всі додані до заяви документи складені заявником одноособово. Позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по Кредитному договору №08.04.2025-100002214 від 08.04.2025. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у Відповідача, так і встановити її розмір. Позивачем не надано відповідну належну платіжну інструкцію на підтвердження перерахування грошових коштів по кредитному договору. Вважає, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Просить у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповдача витрати на професійну правничу допомогу, повязану з розглядом справи. Позивач ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання свого представника не направив, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від представника відповідача, адвоката Тальчук П.І. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та представника, просить відмовити у позові з підстав та обґрунтувань наведених у відзиві. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи будь яких інших клопотань на адресу суду не надходило. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Споживчий центр» (надалі Кредитодавець/Позивач) та [PERSON] (надалі Позичальник/ Відповідач) 08.04.2025 року уклали Кредитний договір (оферти) № 08.04.2025-100002214 (Надалі Договір). Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 22 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 08.04.2025, на строк, вказаний в заявці. Відповідно до п. 3.1 Договору За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Як зазначено в п. 3.2. Договору Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Згідно з п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-2759. Відповідно до Договору від 08.04.2025 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 22\~000,00 грн., [PERSON] 08.04.2025 отримав кредитні кошти у розмірі 22 000 грн. Отже, позивач констатує факт, що Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало належним чином та в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 67 100 грн., що складається з: тіла кредиту 22\~000,00 грн.; процентів 30 800 грн.; комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 3 300 грн.; неустойки 11 000 грн. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки, (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. 08.04.2025 між Відповідачем та ТОВ «Споживчий Центр» було укладено кредитний договір №08.04.2025-100002214 із наступними істотними умовами:- Тип кредиту: кредит;-Сума (ліміт) кредитування: 22 000,00 грн.; -Строк кредитування: 140 днів;-Процентна ставка: 1% в день;-Загальні витрати за кредитом: 25 387 грн. 53 коп.; - Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом: 47387 грн. 53 коп. Позивач просить стягнути заборгованість з Відповідача за кредитним договором №08.04.2025-100002214 від 08.04.2025 в розмірі 67 100,00 грн., з яких:-22 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; -30 800,00 грн. заборгованість за процентами;-3 300,00 грн. заборгованість за комісією з надання кредиту;-11 000,00 грн. неустойка. За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст.79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20 (провадження № 61-10924св21), з аналогічними правовідносинами. Договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (Відповідача) або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Відповідні докази використання чи накладення електронного підпису в матеріалах справи відсутні. Додані ж до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитних договорів Відповідачем. В даному випаду це лише текст, який складений Позивачем одноособово, а тому, в розрізі зазначених вище процесуальних норм стосовно достовірності доказів, дані документи мають бути визнані судом неналежними доказами укладання кредитних договорів. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в п.п.6.15 постанови від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц (https://revestr.court.qov.ua/Review/107219918) «Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину. а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію». Позивач не надає жодних належних доказів ідентифікації Відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора при вході в особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваних кредитних правочинів (наприклад, довідка від мобільного оператора). Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора «E129» Відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту Відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб ), не надано доказів використання Відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора. Без належних доказів відправлення Відповідачу відповідних одноразових ідентифікаторів за допомогою СМС-повідомлення та/або відправлення на електронну пошту, твердження Позивача, що про підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором не несуть в собі безсумнівну правдивість таких даних та не слугують тією інформацією, яка може встановлювати об`єктивну істинність обставин вчинення товариством та/або його системою дій з надіслання Відповідачу ідентифікатора для реєстрації/входу в систему та для акцептування пропозиції укласти договір. Вказана позиція повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 про стягнення заборгованості за кредитом, де визначено, що "роздруківка позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування". У матеріалах справи відсутні докази того, що саме відповідач [PERSON] будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, відсутні докази отримання, саме ним цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації, саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутні докази отримання ним коштів за вказаним кредитним договором. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Варто зазначити, що Паспорт споживчого кредиту наданий позивачем містять узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. До вищевказаного висновку, викладеного у постанові від 23 травня 2022 року, прийшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), відступивши при цьому від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження№ 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19 (провадження № 61-17707св19). Жодних належних доказів, які підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику (первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») за кредитним договором від кредитора до позовної заяви долучено не було. Також, Позивачем не надано відповідну належну платіжну інструкцію на підтвердження перерахування грошових коштів по кредитному договору, на підставі якої мав відбуватись переказ коштів надавачем платіжних послуг, в результаті чого неможливо перевірити належне виконання платіжної операції, оскільки неможливо визначити відповідність унікального ідентифікатора, що має бути зазначений у платіжній інструкції, з ідентифікатором, що вказаний у довідці про переказ коштів. На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 року (надалі Положення). Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц. На підтвердження боргу Позивач надав Довідку-розрахунок про стан заборгованості , складений ТОВ «Споживчий центр». В свою чергу, розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Вказаний документ розрахунку заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) та не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, сум погашення заборгованості (в разі наявності та за умови їх належного підтвердження) , які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Таким чином, будь-які твердження Позивача стосовно розміру заборгованості, погашення її (в разі наявності) мають бути підтверджені належними доказами. Наданий Позивачем документ розрахунку кредитної заборгованості не підтверджений належними, в розумінні чинного законодавства, доказами, оскільки наявність або відсутність указаної Позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Відповідно до наданого розрахунку взагалі неможливо встановити дійсний розмір заборгованості Відповідача, періоди та відсоткову ставку, за які така заборгованість була нарахована. Додана до позовної заяви довідка-розрахунок заборгованості Відповідача не може бути підтвердженням існування його заборгованості перед Позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, він не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. Жодних доказів на підтвердження отримання Відповідачем грошових коштів за кредитним договором №08.04.2025-100002214 від 08.04.2025, Позивачем, всупереч вимог ст. 81, 83, 177 ЦПК України, не надано. Відповідно до практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 20.11.2019 року у справі №761/22099/16-ц; від 19.03.2020 року у справі №359/4206/16 ц; від 17.06.2020 року у справі №136/1187/16-ц; від 15.07.2020 року у справі №514/259/16-ц, відсутність розрахунку заборгованості є підставою для відмови в задоволенні позову. У матеріалах позовної заяви відсутні докази, що підтверджують факт отримання саме Відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів. Оскільки Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих Відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються Відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії. Таким чином, враховуючи наведене, оцінивши до дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами, кожного окремо, а також у їх сукупності, враховуючи те що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними доказами факт укладання та підписання Відповідачем кредитного договору, неподання належних\~достатніх та\~допустимих доказів\~перерахування грошових\~коштів та\~отримання їх\~Відповідачем відповідно\~до умов\~оспорюваного кредитного\~договору,\~не наданння\~доказів,\~які б\~беззаперечно свідчили\~про наявність\~заборгованості Відповідача\~за оспорюваним\~кредитним договором,\~не надання\~доказів обґрунтованості\~заявлених сум\~заборгованості,\~безпідставність та\~незаконність стягнення\~штрафних санкцій,\~неправомірність нарахування\~непропорційно великої\~суми процентів\~відносно тіла\~кредиту суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed