Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Представник позивача у лютому 2025 року подав до суду даний позов до відповідача [PERSON] та, уточнивши позовні вимоги 27.10.2025 /а.с.139-141/, і залучивши співвідповідача страхову компанію, просив стягнути завдану позивачу внаслідок ДТП майнову шкоду\~з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі по тексту страхова компанія, ПрАТ «ТАС») в сумі 10368 грн та моральну шкоду з [PERSON] в сумі 20736 грн. Також з обох відповідачів просив стягнути в рівних частках 600 грн витрат на проведення експертного дослідження і 2422,40 грн судового збору. В мотивування позовних вимог зазначив, що у листопаді 2023 року в м. Звягель по вулиці Героїв Майдану, 99 відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем BMW, реєстраційний номер [NUMBER] (далі по тексту автомобіль, BMW) та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої був пошкоджений паркан домоволодіння позивачки. Вказана ДТП сталася через порушення правил дорожнього руху відповідачем [PERSON] , який судовим рішенням від 25.01.2024 був визнаний винним та на нього накладено адміністративне стягнення. Відповідно до зведеного кошторису, складеного ФОП [PERSON] , загальна сума завданих [PERSON] збитків становить 10368 грн, які добровільно відшкодувати відповідач [PERSON] відмовився. Оскільки на момент скоєння ДТП, яка є страховим випадком, BMW був застрахований у ПрАТ «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язок з відшкодування майнової шкоди лежить на страховій компанії. Також у зв`язку з ДТП позивачка зазнала душевних страждань та їй завдано моральну шкоду, яку просить також стягнути з винної особи, а саме відповідача [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] ,\~адвокатом Семенькою\~В.\~М.,\~13.03.2025 подано відзив /а.с.55-58/, зі змісту якого слідує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність BMW була застрахована у ПрАТ «ТАС», яке було повідомлено про настання страхового випадку 24.11.2023, а тому на його думку до даних правовідносин підлягають застосуванню правові норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Інформацією про те, чи зверталась позивачка до ПрАТ «ТАС» відповідач не володіє. Одночасно вважає безпідставними її аргументи щодо завданої їй моральної шкоди, оскільки будинок по [ADDRESS] на момент ДТП перебував в стані ремонту, продовжує ремонтуватись та добудовуватись, а тому немає підстав вважати, що ремонтні роботи пов`язані з винними діями відповідача якимось чином порушили її спосіб життя. У відповіді від 18.03.2025 /а.с.68-73/ на відзив [PERSON] представник позивача наполягав на підставності заявлених позовних вимог. Представником відповідача\~страхової компанії 17.11.2025 подано відзив /а.с.163-164/, в якому він зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що внаслідок ДТП зазнало ушкоджень майно позивача, яке знаходиться по [ADDRESS] , позаяк постановою суду від 25.01.2024 [PERSON] не впорався з керуванням по [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка та її адвокат підтримали уточнені позовні вимоги з підстав, зазначених у позовах. Представник відповідача [PERSON] наполягав на безпідставності позовних вимог. Не заперечив належність [PERSON] автомобіля, а також не спростував і не підтвердив його причетність до ДТП, що мала місце у листопаді 2023 року в м. Звягель по вулиці Героїв Майдану. Представник відповідача ПрАТ «ТАС» в заяві до суду від 17.11.2025 просив розглянути справу без його присутності. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить наступного висновку. Позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок в [ADDRESS] (перейменовано з [ADDRESS] ) /а.с.31, 32, 125, 172, 173/. У вказаному будинку вона зареєстрована з 2004 року /а.с.7/ Підставою для звернення до суду з даним позовом позивачка зазначала про пошкодження відповідачем [PERSON] її майна, зокрема паркану будинку по [ADDRESS] , що мало місце 24.11.2023. На підтвердження вказаних обставин надала постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду від 25.01.2024 у справі №285/7527/23 /а.с.16-17/, якою [PERSON] (в подальшому постановою цього ж суду від 06.02.2024 /а.с.18/ було виправлено описку в частині по батькові [PERSON] ) було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КупАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Згідно судового рішення, 24.11.2023 о 10:40 год в м. Звягелі, вулиця Героїв Майдану, 97, [PERSON] керував автомобілем BMW в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан, чим порушив п.п.2.9, 12, 12.3 ПДР. Постанова суду 06.02.2024 набрала законної сили. Суд звертає увагу, що у цій справі в тексті судового рішення, яким [PERSON] було притягнуто до відповідальності за скоєння ДТП, не вказано ні відомості про потерпілу [PERSON] , ні місця заподіяння їй шкоди, ні обсягу пошкоджень її майна, домоволодіння по [ADDRESS] . На цьому також наголошували у своїх відзивах відповідачі, посилаючись, що в судовому рішенні вказаний номер будинку саме [ADDRESS] . Разом з тим, у цивільному провадженні суд зобов`язаний самостійно встановити всі обставини ДТП, включно з наявністю події та виною водія, незалежно від результату розгляду справи за ст.124 КУпАП. Постанова Новоград-Волинського міськрайонного суду від 25.01.2024 у справі №285/7527/23 зафіксувала факт порушення відповідачем [PERSON] правил дорожнього руху у день, час та місці, які збігаються із днем, часом та місцем заподіяння шкоди позивачці. З наявних матеріалів адміністративної справи, зокрема рапорту оперативного чергового поліції, схеми ДТП та пояснень самої позивачки і її сусідки [PERSON] від 24.11.2023 /а.с.11,82,83,85/, вбачається, що будинки [ADDRESS] розташовані поруч і [PERSON] пошкодив обидва ці домоволодіння, зокрема паркан позивачки. Це також підтверджується долученими позивачкою фотосвітлинами, де зображений автомобіль BMW і пошкоджений паркан та будинок /а.с.13-15, 78/. Відтак, вина водія [PERSON] у пошкодженні майна позивачки підтверджена в судовому засіданні і не спростована жодним із відповідачів. Згідно дефектного акту /а.с.21/, за наслідками якого фізичною особою-підприємцем [PERSON] на замовлення позивачки складено зведений кошторисний розрахунок вартості пошкодженого паркана по [ADDRESS] , вартість завданого [PERSON] матеріального збитку складає 10368 грн /а.с.22-30/. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За загальним принципом, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (ст.6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ст.999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них, зокрема, відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон). Велика Палата Верхового Суду у постанові від 04.07.2018 (справа №755/18006/15-ц) зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону). Великою Палатою ВС у постанові №147/66/17 від 14.12.2021 сформовано висновок, згідно якого принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст.1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст.1194 ЦК. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Як вбачається із матеріалів справи, на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AP6575474 /а.с.60/, виданим ПрАТ «ТАС». Згідно умов цього полісу розмір ліміту відповідальності страховика за шкоду, спричинену майну становить 160000 грн. За правилами ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страховик відшкодовує майнову шкоду в межах установлених лімітів (ст.22 Закону). Заяву про страхове відшкодування, як того вимагає п.35.1 ст.35 Закону, потерпіла [PERSON] страховику не подала, оскільки не знала про те, що автомобіль [PERSON] застрахований, а також її не повідомляв суд, який розглядав справу про адміністративні правопорушення, про дату судових засідань та не направляв відповідне судове рішення. Верховний Суд у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 дійшов висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк подання до страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 в справі №465/4287/15 визначила, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку. Таким чином, оскільки розмір матеріального збитку, що був спричинений позивачці внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди не перевищує ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну згідно умов полісу, то обов`язок відшкодувати спричинені збитки покладається на страховика ПрАТ «ТАС». Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди слід зазначити наступне. Відшкодування моральної шкоди (втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі) у спірних правовідносинах регулюється ст.ст.23, 1167 ЦК України, розмір якої визначається в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань... в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду адвокат позивачки у позові вказував про глибину її душевних переживань, викликаних значним погіршенням матеріального стану та необхідністю захищати свої права в судовому порядку. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним та не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Безумовно, позивачка внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , які викликали у неї негативні емоції, понесла душевні страждання, був певним чином порушений її звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобились додаткові матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін в її житті. Суд також визнає обґрунтованими посилання позивачки на наявність негативних емоцій, у зв`язку з пошкодженням її майна, та необхідністю вчинення дій, пов`язаних з судовим захистом своїх прав. Визначення об`єктивного розміру такої шкоди є неможливим, оскільки ґрунтується на сукупності суб`єктивних факторів та оціночних понять, які не піддаються фізичному чи економічному виміру. Позивачем заявлено вимогу про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 20736 грн. Разом з тим, суд вважає такі вимоги безпідставно завищеними і, визначаючи її розмір, враховує: вимоги розумності, справедливості та виваженості; бере до уваги обставини справи; глибину фізичних та душевних страждань позивачки; ступінь вини відповідача, який не вчинив жодних дій для відшкодування завданої ним шкоди в добровільному порядку, та визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн, що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнала позивач. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: 10368 грн матеріальної шкоди з ПрАТ «ТАС» та 5000 грн відшкодування моральної шкоди з [PERSON] . При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням. Одним з основних принципів цивільного процесуального законодавства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, окрім інших, належать витрати, пов`язані з залученням спеціалістів. Позовна заява містить дві вимоги майнового характеру, розмір судового збору за кожну з яких становить 1% ціни позову, але не менше 1211,20 грн. Таким чином, сплаті у цій справі підлягав судовий збір на загальну суму 2422,4 грн. Позивачем сплачено судовий збір лише в сумі 1211,20 грн /а.с.146/, при тому, що повинна вона була сплатити 2422,4 грн. Також позивачем за складання зведеного кошторисного розрахунку вартості пошкодженого паркана 26.06.2024 було сплачено фізичній особі-підприємцю [PERSON] (вид економічної діяльності якого, окрім іншого, будівництво ремонт будівель, споруд) 600 грн /а.с.20/. Дослідження вартості ремонтних робіт, виконане ФОП [PERSON] , не є судовою експертизою у розумінні Закону України «Про судову експертизу», оскільки виконавець не має кваліфікації судового експерта. Такий документ відповідно до ст.100 та ст.113 ЦПК України оцінений судом як письмовий доказ, висновок спеціаліста, який містить технічну інформацію, що має істотне значення для вирішення справи, а саме для визначення розміру завданої майнової шкоди. Верховний Суд у своїй сталий практиці наголошує, що відшкодуванню підлягають витрати, які були необхідними для захисту права сторони та фактично використані судом при вирішенні спору (зокрема, висновки ВП ВС від 22.11.2023 у справі №712/4126/22). Судова компенсація залежить не від назви документа, а від його призначення, зв`язку зі справою та процесуальної ролі у доведенні. У рішеннях ЄСПЛ зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим («Двойних проти України», «Гімайдуліна й інші проти України», «East/West Alliance Limited» проти України», «Баришевський проти України»). Вартість проведеного у цій справі дослідження є співмірною зі складністю виконаних робіт і характером спору. Відповідачами, в свою чергу, не подано заперечень щодо розміру або необґрунтованості таких витрат. У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути: з відповідача страхової компанії на користь позивача суму сплаченого нею судового збору в розмірі 1211,20 грн та 600 грн витрат, пов`язаних з залученням спеціаліста (позов у цій частині задоволено повністю); з відповідача [PERSON] (позов до нього задоволено частково) в дохід держави (оскільки позивачкою не було сплачено за цю вимогу судовий збір) судовий збір в розмірі 292,05 грн, решту судового збору в сумі 919,20 грн слід стягнути з позивачки в дохід держави.

Outcome: partial