Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

представник позивачки адвокат Чоп`як Володимир Михайлович звернувся до суду з позовом до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 24828 від 29.04.2021, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь стягнення ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», якому ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЖОБЕР» на підставі Договору факторингу № 1-31/08-Д від 31.08.2020 відступлено право вимоги за Кредитним договором № 370484 від 10.08.2019, загальної суми заборгованості в розмірі 27\~575,10 гривень. Позов обґрунтовує\~тим,\~що 25.10.2022\~з додатку\~«Дія» позивачка\~дізналася,\~що приватним\~виконавцем виконавчого\~Запорізької \~області Білецькою\~К.О.\~відкрито виконавче\~провадження №\~65757968\~щодо примусового\~виконання виконавчого\~напису №\~24828\~від 29.04.2021,\~що вчинений\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенком Є.М.про стягнення з [PERSON] на користь стягнення ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», якому ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЖОБЕР» на підставі Договору факторингу № 1-31/08-Д від 31.08.2020, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 370484 від 10.08.2019, загальної суми заборгованості в сумі 27\~575,10 гривень. Постанова про відкриття виконавчого провадження позивачкою не отримувалась, а тому вона звернулася до адвоката для отримання правової допомоги. Вважає виконавчий напис таким, що вчинений всупереч чинному законодавству: недодержання нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії, а саме: вчинення виконавчого напису у відсутність документів, що підтверджують безспірність вимоги. Нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат». Розрахунок, який було надано відповідачем, не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивачки. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. На сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Жодних посвідчених нотаріально договорів позивачка із відповідачем не укладала, а тому боргового документа, на якому можна було б вчинити виконавчий напис не існує, у зв`язку із чим нотаріус не мав права вчиняти оскаржуваний виконавчий напис. На підставі викладеного вважає, що вказаний виконавчий напис є, таким, що не підлягає виконанню через недодержання нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії, а саме: відсутності нотаріального договору на якому можна вчиняти виконавчі написи. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 19.11.2025 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала про\~відкриття провадження\~у справі\~була направлена\~позивачцірекомендованим листом\~з повідомленням\~про вручення\~за зареєстрованим\~у встановленому\~законом порядку\~її місцем\~проживання,\~який повернувся\~до суду\~з відміткоюпро відсутність її за адресою місцезнаходження від 24.11.2025, та її представнику в його електронний кабінет та отримана ним 20.11.2025. Отже відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої, частини сьомої статті 272 ЦПК України позивачка та її представник є належним чином повідомленими про розгляд справи. Також ухвала про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу в його електронний кабінет та отримана ним 20.11.2025. Таким чином відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України відповідач є належним чином повідомленим про розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 29.04.2021\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенком Є.М.вчинено виконавчий напис № 24828 про стягнення з [PERSON] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЖОБЕР» на підставі Договору факторингу № 1-31/08-Д від 31 серпня 2020 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 370484 від 10.08.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЖОБЕР» та [PERSON] за період з 30.08.2020 по 28.04.2021 включно суму: 3\~600 гривень заборгованість за тілом кредиту, 2\~462,40 гривні заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 20\~582,70 гривні заборгованість за нарахованою пенею, плату за вчинення виконавчого напису. Загальна заборгованість в сумі 27\~575,10 гривень. На підставі спірного виконавчого напису нотаріуса 09.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. відкрито виконавче провадження № 65757968. Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок № 296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У пункті 3.2 Порядку № 296/5 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до підпункту 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Суд встановив, що пункт 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та не чинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних не чинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позов знайшов своє підтвердження, а отже підлягає задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі не чинного нормативно-правового акту, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків. Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. У позовній заяві позивачка зазначає, що витрати за надану професійну допомогу, які вона понесла у зв`язку з розглядом справи, становить 4\~000 гривень відповідно до Акту приймання-передачі виконаної роботи № 1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025. Однак позивачка не надала суду докази укладення між нею та адвокатом Чоп`яком В.М. Договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.10.2025. Нею також не наданий Акт приймання-передачі виконаної роботи № 1, з порядком обчислення гонорару адвоката із зазначенням фіксованого розміру та погодинної оплати. Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування стаття 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином позивачкою не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами понесення нею витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4\~000 гривень, що є підставою для не покладання таких витрат на відповідача. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка звільнена від сплати судового збору, враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 968,96 гривень. При цьому позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 968,96 гривень, який може бути повернутий судом позивачці за її окремим клопотанням на підставі частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved