Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулась до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення вартості понесених витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги (спожиту електроенергію). В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що з\~25\~листопада 2000\~року по\~25\~жовтня 2013\~року сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач разом з неповнолітнім сином [PERSON] залишились проживати у житловому будинку [ADDRESS] , а відповідач залишився проживати у житловому будинку [ADDRESS] . До вищевказаних двох житлових будинків підключена електроенергію та підведено газопостачання. Однак, облік електроенергії, яка споживається у цих двох будинках проводиться лише одним приладом обліку, який встановлено на одному будинку за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок зі сплати за спожиту електроенергію відкрите на ім`я відповідача [PERSON] , як на власника, за адресою: [ADDRESS] . Договір про порядок утримання між сторонами не укладався. Відповідач з 2016 року не здійснює жодних оплат за спожиту електроенергію, хоча фактично проживає у житловому будинку [ADDRESS] і є споживачем цієї комунальної послуги. Всі витрати з оплати за спожиту електроенергію у двох вказаних будинках несе позивач. Зокрема за період з 2018 року по січень 2024 року позивачем сплачено за спожиту електроенергію 72961,28 грн. Оскільки відповідач у вказаний період не оплачував вартість спожитої електроенергії, позивач просить суд стягнути з нього половику вказаної суми. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2024 року вказана позовна заява (справа №\~438/1712/24) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №\~438/1712/24. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 5 листопада 2024 року. У судове засідання 5 листопада 2024 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 21 листопада 2024 року. 21 листопада 2024 року за клопотанням [PERSON] судове засідання відкладено на 11 грудня 2024 року. 10 грудня 2024 року від відповідача надійшло заява про долучення доказів до матеріалів справи. У судове засідання 11 грудня 2024 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 2 січня 2025 року. 30 грудня 204 року від позивача надійшли пояснення щодо поданих відповідачем письмових доказів. Зокрема, вказано, що нею враховано те, що у 2023 році відповідачем [PERSON] сплачено невелику частину вартості спожитої електроенергії, що підтверджується поданими останнім копіями квитанцій від 24 квітня 2023 року, 30 травня 2023 року, 27 червня 2023 року, 27 липня 2023 року (загальна сума 15254,28 грн) і тому заявлено позов про стягнення на її користь 1/2 частини вартості витрат на оплату спожитої електроенергії у розмірі 36480,64 грн за період з 2018 року по січень 2024 року. Також вказала, що у житловому будинку [ADDRESS] проживають внутрішньо переміщені особи [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Ухвалою суду від 2 січня 2025 року частково задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Витребувано у\~Дрогобицької державної\~податкової інспекції\~Головного управління\~ДПС у\~Львівській області\~інформацію щодо\~сплати [PERSON] \~туристичного збору\~за період\~з 1\~січня 2018\~року по\~31\~грудня 2024\~року. Відкладено судове на 23 січня 2025 року. У судове засідання 23 січня 2025 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 10 лютого 2025 року. Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року відкладено судове засідання на 20 лютого 2025 року. Задоволено заяву відповідача та клопотання про виклик свідків. Викликано у судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду\~від 20\~лютого 2025\~року відкладено судове засідання на 12 березня 2025 року. Повторно викликано свідків. 4 березня 2025 року до суду надійшла відповідь Дрогобицької державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Львівській області в якій зазначено, що за період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2024 року інформація щодо сплати [PERSON] туристичного збору з фізичних осіб до Східницької територіальної громади. У судові засідання 12 та 27 березня, 15 квітня 2025 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 8 травня 2025 року. У судовому засіданні 8 травня 2025 року допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Оголошено перерву у судовому засіданні до 5 червня 2025 року. Ухвалою суду від 5 червня 2025 року відкладено судове засідання на 26 червня 2025 року. У судові засідання 26 червня та 10 липня 2025 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 7 серпня 2025 року. Ухвалою суду від 7 серпня 2025 року відкладено судове засідання на 19 серпня 2025 року о 11:30. Визнано явку відповідача [PERSON] обов`язковою. Задоволено клопотання позивача та її представника. Зобов`язати відповідача надати в наступне судове засідання медичну довідку на підтвердження перебування на лікуванні 10 липня 2025 року та 7 серпня 2025 року. У судовому засіданні 19 серпня 2025 року допитано свідка [PERSON] . Оголошено перерву у судовому засіданні до 4 вересня 2025 року. У судовому засіданні 4 вересня 2025 року оголошено перерву у судовому засіданні до 23 вересня 2025 року за клопотанням представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи. У судових засіданнях 23 вересня та 18 листопада 2025 року досліджувались письмові докази. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали просили стягнути з відповідача половину вартості понесених витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги (спожиту електроенергію) Відповідач проти задоволення позову заперечив, оскільки позивач споживала більше електроенергії. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 28 лютого 2019 року у справі №\~438/1056/18, яке змінно постановою Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2019 року, виключивши з його мотивувальної частини абзац наступного змісту:\~«Ще до офіційної реєстрації шлюбу з травня 1996 року по листопад 2000 року сторони проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільне господарство, побут та бюджет; за період спільного проживання однією сім`єю та за період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони за спільно зароблені грошові кошти побудували два житлових будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] , про що не заперечив у судовому засіданні відповідач [PERSON] », а в решті залишено без змін, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Стягнуто з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] вартість витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги за спожиту електроенергію у розмірі 10699,07 грн. Вказаним рішенням встановлено, що з 25 листопада 2000 року по 25 жовтня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у них є син [PERSON] , 2002 року народження. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Будинок [ADDRESS] загальною площею 146,1 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 грудня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Східницької селищної ради міста Борислава на підставі рішення виконкому Східницької селищної ради міста Борислава Львівської області від 17 грудня 2012 року №\~104. Будинок [ADDRESS] загальною площею 179,6 кв. м, житловою площею 100,2 кв. м належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 грудня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Східницької селищної ради міста Борислава на підставі рішення виконкому Східницької селищної ради міста Борислава Львівської області від 17 грудня 2012 року №\~04. Після розірвання шлюбу позивач разом з неповнолітнім сином [PERSON] залишились проживати у житловому будинку [ADDRESS] , а відповідач - у будинку [ADDRESS] , що підтвердив у судовому засіданні відповідач [PERSON] . На цей час місцем реєстрації позивача з сином [PERSON] є будинок [ADDRESS] , що стверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають на [ADDRESS] . До вищевказаних двох житлових будинків підключено електроенергію та підведено газопостачання. Однак, облік електроенергії, яка споживається у цих двох житлових будинках проводиться лише одним приладом обліку, який встановлено на одному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок зі сплати за спожиту електроенергію відкрито на ім`я відповідача [PERSON] , як на власника, за адресою: [ADDRESS] , що визнано сторонами у справі. Договору щодо утримання майна між сторонами не укладалось. Судом встановлено, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 14 березня 2019 року у справі №\~438/1673/13ц позов задоволено частково. Встановлено факт створення [PERSON] та [PERSON] майна, зокрема житлового будинку [ADDRESS] внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 146,1 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м. Поділено майно, набуте [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, виділивши [PERSON] та визнавши за [PERSON] право власності на: 1/2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 146,1 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, та 1/2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 179,6 кв. м, житловою площею 100,2 кв. м. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено реконструкцію та прибудову до житлового будинку [ADDRESS] , що становить 23618,00 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу\~ [PERSON] задоволено частково. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 березня 2019 року в частині встановлення факту створення [PERSON] та [PERSON] майна, зокрема, житлового будинку [ADDRESS] внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, побуту та бюджету з [PERSON] у період з 12 березня 1997 року по 25 листопада 2000 року відмовлено. Рішення\~Бориславського міського суду Львівської області від 14 березня 2019 року в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 146,1 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, та його поділу між [PERSON] та [PERSON] , шляхом виділення у власність [PERSON] 1/2 ідеальної частини цього будинку, скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішення\~Бориславського міського суду Львівської області від 14 березня 2019 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено реконструкцію та прибудову до житлового будинку [ADDRESS] , у розмірі 23618,00 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги [PERSON] відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина 5 вказаної статті). Свідок [PERSON] \~повідомив суду,\~щодо початку\~повномасштабної війни\~жили у\~них люди\~певний час,\~постійно було\~від 8\~до 12-13\~людей і\~мама у\~цей період\~сплачувала за\~електроенергію.\~Коли почалась\~повномасштабна війна\~за світло\~оплачував він,\~тато і\~мама,\~потім сталось\~так,\~що ніхто\~не хотів\~платити за\~світло.Також повідомив, що його батько не отримував кошти за проживання людей, які жили в старій і новій хаті, а з 2014 року перейшли у новий будинок. Підтвердив, що був встановлений один лічильник на великому будинку 75В. з 2018 року по 2024 року він жив у будинку [ADDRESS] разом з мамою, а батько у будинку [ADDRESS] . При цьому батько у будинку [ADDRESS] в період з 2018 року по 2024 рік використовував Котел, гідрофор, електричні інструменти, зарядні пристрої. Ним у будинку [ADDRESS] використовувалась зарядка особистих електросамокатів лише влітку. З 2018 року по 2022 року за електроенергію сплачувала мама а з 2022 року сплачували всі троє. Свідок [PERSON] повідомила, що з квітня 2023 року проживає у будинку [ADDRESS] , де також проживають [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Позивач працювала на двох роботах, після операції працює тільки на одній, отримувала зарплатню і половину сплачувала за електроенергію. Ми запропонували платити за два будинки і за кіоск, ми виписали лічильник і електрики нам його поставили на будинок де ми живемо 75В. За електроенергію виходило 500,00 - 600,00 грн. Відповідач приходив і говорив ,що відключить нам світло, газ одним словом погрожував. Взимку прийшов лист на його ім`я як на власника борг майже 9000,00 грн, якщо він не заплатить цей борг то відключать світло. І якщо б відключили світло, то відключили б на обох будинках , оскільки на них стояв один лічильник до березня 2024 року. Ми заплатили цей борг 9000,00 грн і ще приблизно 3000,00 грн. У березні відключили світло. позивач постійно платила гроші на рахунок відповідача, а потім платила по квитанціях де вказували платником себе. У будинку де вона проживає використовують чайник, холодильник, котел взимку. Свідок [PERSON] повідомив суду, що у 2022 році в серпні приїхав з Дніпропетровської області. На подвір`ї два будинки, один старий по [ADDRESS] , де проживає відповідач, а позивач у будинку [ADDRESS] . Також наголосив, що позивач сама сплачувала за спожиту електроенергію. Надійшло повідомлення з електромережі про перенос лічильника на інший будинок. Електрики приїхали переставили на стовп біля хати і протягнули до будинку де проживав відповідач. І з березня 2024 року будинок за літерою В лишився без води і без світла. Надійшло попередження з електромережі про відключення світла за несплату більше 11000,00 грн і вони сплатили цю заборгованість з позивачем. Статтею 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує. У відповідності до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. До житлово-комунальних послуг належить, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною 1\~статті 9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено\~обов`язок споживача\~здійснювати оплату\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини 4 статті 544 ЦК України). Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року у справі №\~521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі №\~703/2200/15-ц вказав, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Оскільки кожен із житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] не обладнаний окремим приладом обліку, а спожита електроенергія у цих житлових будинках обліковується одним приладом обліку, то оплата послуг повинна проводитися за показниками цього лічильника. Відповідно частин\~1,\~5,\~6,\~7\~статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що квитанціями, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, підтверджується, що за період з 2018 року по січень 2024 року [PERSON] сплатила за спожиту електроенергію 64357,26 грн, що не оспорюється сторонами. Крім того,\~що згідно\~з квитанціямивід 24 квітня 2023 року, 30 травня 2023 року, 27 червня 2023 року, 27 липня 2023 року, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, підтверджується, що за період з 2018 року по січень 2024 року [PERSON] сплатив за спожиту електроенергію 15254,28 грн, що не заперечується позивачем та її представником. Отже, за період з 2018 року по січень 2024 року сторонами у справі всього сплачено за спожиту електроенергію по житлових будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] , які обліковувалися одним приладом обліку 79611,54 грн. З матеріалів\~справи вбачається,\~що відповідач\~згідно постановою\~суду апеляційної\~інстанції від23 вересня 2020 року у справі №\~438/1673/13ц є власником житлового будинка та [ADDRESS] та співвласником житлового будинка [ADDRESS] , а саме 1/2 ідеальної частини вказаного будинку, а тому враховуючи положення частини 1 статті 360 ЦК України, з дати ухвалення вказаного судового рішення мав сплачувати 3/4 вартості спожитої електроенергії, а позивач, як власник 1/2 ідеальної частини житлового будинка [ADDRESS] - 1/4 такої вартості, а до 23 вересня 2020 року вартість спожитої електроенергії мала сплачуватися сторонами порівну. За період з 2018 року по 23 вересня 2020 року позивачем сплачено 10514,44 грн, з 23 вересня 2020 року по січень 2024 року 53842,82 грн, а відповідачем у 2023 році - 15254,28 грн, Тому сума, яку мала сплатити позивач за спожиту електроенергію з 2018 року по 23 вересня 2020 року становить 5257,22 грн, а відповідач 5257,22 грн, з 23 вересня 2020 року по січень 2024 року позивач мала сплатити 17274,28 грн, а відповідач 51822,83 грн. Враховуючи сплату відповідачем 15254,28 грн, частина несплаченої ним суми за спожиту електроенергію 41825,77 грн, з яких 5257,22 грн за період 2018 року по 23 вересня 2020 року та 36568,55 грн за період з 23 вересня 2020 року по січень 2024 року. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 36180,64 грн, як суму, що становить половину сплаченої позивачем суми за спожиту електроенергію. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача половину сплаченої нею суми за спожиту електроенергію у період з 2018 року по січень 2024 року, яка як встановлено у судовому засідання та не оспорюється сторонами, складає 64357,26 грн, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача 32178,63 грн. Доводи відповідач про те, що ним споживалась електроенергія у значно меншому розмірі, порівняно зі споживанням електроенергії позивачем, оскільки вона здає в оренду житло та з нею проживають інші особи, підлягають відхиленню, адже кількість споживання електроенергії позивача та відповідача кожним з них окремо може бути підтверджено лише приладом обліку електроенергії, встановленому окремо у кожному з житлових будинків. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: на 88,94 % (32178,62 грн (задоволена частинна вимог): 36180,64 грн (ціна позову)) х 100 = 88,94 %, з позивача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1077,24 грн (88,44% від 1211,20 грн).

Outcome: partial