Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

13.08.2025 [PERSON] (позивач) звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу з позовною заявою до [PERSON] (відповідач) про визнання об`єктом права спільної сумісної власності грошові кошти в сумі 500\~000 гривень 00 копійок, розміщені на рахунках відкритих на ім`я [PERSON] в Акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро», та їх поділ між подружжям. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.08.2025 та від 02.10.2025 витребувано від АТ «Банк Кредит Дніпро» документи. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.11.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.08.2025 накладено арешт на банківські рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в Акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро», у тому числі на вкладний рахунок № [NUMBER] . Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суть яких зводиться до наступного. 24.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області був складно відповідний актовий запис № 38 від 24.02.2018 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видане повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі сторін діти не народилися. Сімейне життя сторін не склалося та з червня 2025 року вони остаточно припинили шлюбні відносини між собою. Шлюб наразі ще не розірваний, але одночасно із поданням цього позову до суду також подалась позовна заява про розірвання шлюбу. Між сторонами виник спір щодо поділу їх спільного майна подружня, а так як на теперішній час добровільно здійснити справедливий поділ набутого у шлюбі майна відповідачка не бажає, то це змушує позивача звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Так, під час шлюбу сторонами було набуте майно, у вигляді грошових коштів в сумі 500000,00 гривень, які з 2023 року розміщувалися та і наразі розміщені на депозитних рахунках на ім`я відповідачки. Джерелами набуття цих коштів є грошова винагорода військовослужбовця, яку отримував позивач, оскільки з 18.03.2022 року, він проходить військову службу по мобілізації у ЗСУ і наразі є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою Національної гвардії України ВЧ [NUMBER] № 1/14/7-1913 від 07.08.2025. Так, спочатку 06.09.2023 року сторонами було розміщено депозит у сумі 237 000 гривень на ім`я відповідачки в АТ «Сенс Банк» і цей вклад згодом поповнювався, на підтвердження чого додається копія акцепту на укладення Угоди на розміщення вкладу № TDRCO00489860 та копія квитанції про внесення цих коштів, які було знято відповідачкою у квітні 2024 року, про що частково маються квитанції про зняття відповідачкою 200 000 гривень виплаченого вкладу, копії яких додаються до позову, та згодом ці кошти були внесені на депозит у АТ «Банк Кредит Дніпро». Також, 30.10.2023 року відповідачка уклала договір банківського вкладу «Надійний строковий % щомісячно (гривна)» № Д-49074/30102023/0388, за яким внесла на депозит 120 000 гривень, на підтвердження чого додаються копія вказаного договору та квитанція про внесення цих коштів. У подальшому за рахунок відсотків та додаткового поповнення депозитних вкладів на рахунках і накопичилося 500 000 гривень, які потім знову відповідачка внесла на депозит. Спільно набуті під час шлюбу кошти наразі розміщені на двох депозитних рахунках у АТ «Банк Кредит Дніпро». Так, на банківському депозитному рахунку №? [NUMBER] в АТ «Банк Кредит Дніпро», на підставі угоди №Д-49074/28032024/0119 від 28.03.2024 року, укладеної між відповідачкою та даним банком, було розміщено кошти у сумі 220 000 гривень. А на банківському депозитному рахунку № [NUMBER] в АТ «Банк Кредит Дніпро», на підставі угоди №Д-49074/08042024/0110 від 08.04.2024 року, укладеної між відповідачкою та даним банком, було розміщено кошти у сумі 280 000 гривень. Вказані обставини підтверджуються інформацією щодо відкритих на ім`я відповідачки у АТ «Банк Кредит Дніпро» рахунків, у тому числі вкладних (депозитних) рахунків, у період шлюбу сторін та щодо суми коштів, які розміщені на таких рахунках і їх руху, що наявна у справі, а також відповідними депозитними угодами, які вказані вище. Ці кошти є спільним майном подружжя, але здійснити їх поділ рівними частинами відповідачка уникає і на прохання позивача віддати йому половину коштів не реагує. Тому позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, грошові кошти в сумі 500 000 гривень 00 копійок, розміщені на рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , в Акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро». В порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем та відповідачем право власності на 1\\2 частини за кожним на грошові кошти у загальній сумі 500\~000 гривень 00 копійок, які знаходяться в Акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро» на рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] відкритих на ім`я відповідача. Відповідач [PERSON] ,\~подала до\~суду заяву,\~в якій\~позовні вимоги\~визнає в\~частині поділу\~майна подружжя\~за нею\~та позивачем право власності на 1\\2 частини за кожним на грошові кошти у загальній сумі 500\~000 гривень 00 копійок, які знаходяться в Акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро», відкритих на її ім`я. Згідно із частиною першою статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (частина друга статті 206 ЦПК України). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (частина четверта статті 206 ЦПК України). Оцінка судом обставин справи, мотиви та висновки суду. Позивач, відповідач та їх представники в підготовче судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому суд проводив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд дійшов наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. За статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно (за винятком виключеного з цивільного обороту), в тому числі і об`єкти нерухомості. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 163 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно зі статтями 63 та 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а їх частки вважаються рівними. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК України). Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того,чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Яквстановлено судом та підтверджується матеріалами справи 24.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області був складно відповідний актовий запис № 38 від 24.02.2018 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видане повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За період перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, у вигляді грошових коштів в сумі 500 000,00 гривень, які з 2023 року розміщувалися та і наразі розміщені на депозитних рахунках на ім`я відповідачки.. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11). Згідно п. п. 23, 24 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Отже, спірна грошові кошти в сумі 500\~000 грн. набуті сторонами за час шлюбу, а тому, у відповідності до чинного законодавства, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Щодо витрати на професійну правничу допомогу: В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано копію Договору про надання правничої допомоги від 01.08.2025 та додатково угода від 01.08.2025, укладені між позивачем та адвокатом Захаровою М.В., згідно яких представник надав послуги на суму 20\~615,00 грн. про що, надано та платіжну інструкцію зі сплати 20\~615,00 грн. за договором. Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, аналізуючи викладені норми права та враховуючи обставини справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом Захаровою М.В. на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторін, результатами розгляду справи,відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру понесених витрат позивача на правову допомогу,вважає необхідним задовольнити, відшкодувати за рахунок відповідача витрати на правову допомогу понесені позивачем [PERSON] у даній справі, в розмірі 20\~615,00 грн. Щодо судового збору: Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні вимоги містяться у ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Крім того, згідно з нормами ч.1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору сплаченого ним при поданні позову, що складає 605,60 грн., а інша частина в розмірі 605,60 грн., відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року становить 3 028,00 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»). При подачі позовної заяви у цій справі ставка судового збору, з урахуванням ціни позову, становить 5\~000,00 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн., що разом становить 5\~605,60 грн. Таким чином, [PERSON] підлягає компенсації з державного бюджету 2\~802,80 грн. судового збору, а на [PERSON] покладається лише частина судового збору у зв`язку із визнанням позову у розмірі 2\~802,80 грн. Виходячи з викладеного вище,

Outcome: approved