Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

17 червня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 30.07.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір № 497262-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0664 на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, та який було введено/відправлено боржником. ТОВ «Бізнес позика» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 17000,00 гривень шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] зі встановленою процентною ставкою в розмірі 1,1485 % за кожен день користування кредитом. На виконання умов договору [PERSON] здійснила часткову оплату на загальну суму 14652,70 гривень. Натомість [PERSON] не виконала свої зобов`язання за договором у повному обсязі, в зв`язку з чим, станом на 15.05.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 41553,07 гривень, яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15943,99 гривень, суми прострочених платежів по процентах - 25609,08 гривень. Після закінчення строку дії кредитного договору ТОВ «Бізнес позика» не нараховувало жодних процентів та неустойку (у формі пені, штрафів). Таким чином, представник позивача ТОВ «Бізнес позика» прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 497262-КС-002 про надання кредиту від 30.07.2024 року в розмірі 41553,07 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.64-65). 18 серпня 2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Шелудько О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Не є безсумнівним доказом вчинення сторонами дій з укладення електронного договору. Однак позивачем не надано доказів приєднання відповідача до Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», затверджені наказом від 02.04.2024 року № 9-ОД, зокрема, шляхом їх окремого підписання, а тому самі по собі такі Правила не можуть оцінюватись судом як договір приєднання та породжувати передбаченими цими правилами права і обов`язки для відповідача. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит. Вказаний паспорт не встановлює остаточних умов кредитування, а тому клієнт споживчих послуг не міг розраховувати, що саме інформація, вказана в паспорті, буде використовуватись позивачем для визначення умов кредитування. Більше того, паспорт теж не містить підпису відповідача. Між сторонами не було досягнуто згоди щодо умов користування кредитом. Позивачем не долучено до позовної заяви жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору № 497262-КС-002 від 30.07.2024 року, внесення відповідачем коштів на його погашення, дат такого внесення, їх періодичності тощо. Розрахунок є виключно внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Також позивач не надав жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором № 497262-КС-002 від 30.07.2024 року, користування відповідачем кредитними коштами. Нарахування відсотків у розмірі більше 50 % тіла кредиту є незаконним і таким, що порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 25609,08, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 2250,00 гривень від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Сплачена сума комісії повинна бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, в зв`язку з чим сума заборгованості повинна бути зменшена. Таким чином, представника відповідача прохала суд відмовити в задоволенні позовної вимоги в повному обсязі. 26 серпня 2025 року від представника позивача ТОВ «Бізнес позика» Басалиги Д.М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відзиві на позовну заяву сторона відповідача не заперечувала факт здійснення відповідачем платежів за кредитним договором. Відповідач чудово знав про порядок укладення кредитного договору та про всі інші типові умови кредитування в ТОВ «Бізнес Позика», а саме порядок перерахування кредитних коштів, порядок та розмір нарахування процентів за кредитним договором, встановлення комісії за надання кредиту тощо. Під час укладення кредитного договору сторони погодились укласти кредитний договір з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем не є договором приєднання в розуміння ст. 634 ЦК України. ТОВ «Бізнес Позика» не може надати суду Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) у редакції, наданій суду з підписом про ознайомлення та погодження з ними відповідачем, оскільки позичальник додатково окремо не підписував такі Правила. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема, тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо, встановлені не в Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а в кредитному договорі, який відповідач уклав шляхом обміну електронними повідомленнями, в порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», та підписав за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 17000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , вказану при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про перерахування кредитних коштів. Відповідач на підтвердження своїх доводів про начебто не отримання кредиту від позивача, міг надати суду виписку зі свого карткового рахунку в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК». ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. Наданий позивачем разом з позовною заявою розрахунок заборгованості за кредитним договором разом з іншими доказами по справі (кредитним договором, доказом перерахування кредитних коштів тощо), є належним, допустимим та достатнім доказом існування у відповідача заборгованості за кредитним договором; є документом первинної бухгалтерської документації, повністю відповідає ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88. Розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Всі платежі відповідача за кредитним договором були враховані в розрахунку заборгованості за кредитним договором. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості підрахована з урахуванням усіх платежів відповідача. Відповідач у відзиві на позовну заяву не поясняє чому на його думку розрахунок є начебто необґрунтованим і таким, що начебто не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Позивач за кредитним договором не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах: - жодну неустойку відповідно до ст. 549 ЦК України (у вигляді пені чи штрафів); - жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України (у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення чи трьох процентів річних від простроченої суми); - проценти поза межами строку дії кредитного договору (як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір заборгованості позичальника після останнього дня строку дії кредитного договору не змінювався, тобто жодних процентів після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися. Оскільки розрахунок заборгованості в ТОВ «Бізнес Позика» формується автоматично у відповідній програмі, ця програма «протягнула» дати після закінчення строку дії кредитного договору до дати створення цього розрахунку заборгованості). Щодо подорожчання загальної вартості кредиту, представник позивача зазначив, що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в Договорі, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом з урахуванням дня перерахування та дня повернення кредиту. Кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за кредитним договором. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно сплатити за кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена в кредитному договорі. Однак порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту. Тобто, якщо позичальник не здійснив платіж (платежі) за графіком або здійснив його (їх) у меншому розмірі, ніж передбачено графіком, це закономірно призводить до нарахування процентів у більшому розмірі, тому що як вже було зазначено вище, проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості (тобто порушення позичальником графіку платежів призводить до подорожчання загальної вартості кредиту). Особливості встановлення та нарахування процентів за кредитним договорами ТОВ «Бізнес Позика», а саме те, що проценти нараховуються кожен день на залишок заборгованості за кредитним договором, жодним чином не означає, що встановлені в кредитному договорі проценті ставки (процентна ставка) є начебто пенею. Аналогічним чином встановлення за кредитними договорами ТОВ «Бізнес Позика» двох фіксованих процентних ставок, розмір яких протягом всього строку дії кредитного договору є незмінним, а саме: зниженої процентної ставки (яка застосовується коли позичальник здійснює платежі відповідно до графіку платежів) та стандартної процентної ставки (яка застосовується коли позичальник не здійснює платежі відповідно до графіку платежів), жодним чином не означає, що стандартна процента ставка є начебто пенею або що кредитодавець начебто в односторонньому порядку вирішив змінити розмір процентної ставки за кредитним договором, оскільки дві фіксовані проценті ставки встановлюються в кредитних договорах від самого початку. Посилання відповідача на загальний принцип «розумності та добросовісності» не є правовою підставою для зменшення суми процентів за користування кредитом, які яозичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, оскільки кредитодавець жодним чином не обмежував час на ознайомлення позичальника з умовами кредитного договору та Правилами; протягом строку дії кредитного договору та/або після його закінчення позичальник не звернувся із заявою про розірвання кредитного договору та/або визнання кредитного договору недійсним в цілому або його окремих частин. ТОВ «Бізнес Позика» є небанківською організацією, яка правомірно встановила у своїх кредитних договорах комісію за надання кредиту, а не комісію за обслуговування/користування кредитом, що прямо передбачено п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, Національний банк України, який є державним регулятором ринку фінансових послуг в Україні, своєю постановою від 11.02.2021 року № 16 затвердив «Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Дані правила передбачають правомірність встановлення кредитодавцем супровідних послуг за кредитом, у тому числі і комісії за надання кредиту. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Басалига Д.М. прохала проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шелудько О.О. подала заяву про розгляд справи без їх участі та прохала врахувати позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що 30.07.2024 року ТОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 497262-КС-002 про надання кредиту (а.с.25-29). 30.07.2024 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 497262-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою (а.с.30-34). 30.07.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 497262-КС-002 про надання кредиту (споживчий кредит), підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-0664 (а.с.20-24). Позивачем надано візуальну форму послідовності дій [PERSON] з чіткою хронологією укладання електронного кредитного договору № 497262-КС-002 (а.с.35). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (cт. 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Нормами частин 3, 6, 7, 8, 12 ст. 11 цього Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У статті 12 цього Закону закріплено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року по справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Викладене вище узгоджується також з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 червня 2022 року по справі № 757/40395/20-ц. Підписавши договір № 497262-КС-002 про надання кредиту від 30.07.2024 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] засвідчила, що вона погодилася на отримання грошових коштів у кредит саме на умовах, що визначені в цьому договорі. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів у кредит, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Таким чином, договір № 497262-КС-002 про надання кредиту від 30.07.2024 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-9170 (а.с.17-19). Щодо доводів представника відповідача про відсутність належних первинних документів та непідтвердженість перерахування кредитних коштів. Відповідно до пункту 2.1 Договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 17000,00 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором та Правилами надання споживчих кредитів. Згідно з пунктом 3.1 Договору, кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати позичальнику кредит в сумі, вказаній в п. 2.1. Договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 Договору. ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, перерахування кредитних коштів та зарахування платежів за кредитними договорами здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. 04.11.2020 року між ТОВ «Бізнес позика» (Клієнт) і ТОВ «ПрофітГід» (Установа) укладено договір про надання послуг № ПГ-5 (а.с.128-134,147-153). Цей Договір регулює відносини Установи з Клієнтом, згідно з якими, Установа надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому платежів, що надходять на користь Клієнта в якості повернення (сплати) платниками сум кредитів/позик/фінансових кредитів/відсотків (інших платежів) за кредитами/позиками/фінансовими кредитами, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та/або перерахування грошових коштів (далі за текстом - «Послуги»). Установа забезпечує технологічне обслуговування прийому платежів та перерахування грошових коштів на підставі договору про співробітництво з оператором послуг платіжної інфраструктури - ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», яке під час надання послуг використовує Систему Platon. Перелік методів оплати, що застосовуються при наданні Послуг, Сторони погодили у Додатку № 1 до Договору. На підставі договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020 року ТОВ «ПрофітГід» здійснено переказ грошових коштів у розмірі 17000,00 гривень на картку [PERSON] , вказану нею при заповненні анкетних даних (Анкета клієнта) в особистому кабінеті (а.с.36-37). При цьому, маскування частини цифр номера картки зумовлене вимогами законодавства про банківську таємницю та захист персональних даних і саме по собі не свідчить про недопустимість чи неналежність документів. На виконання ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07.10.2025 року (а.с.185-187), АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» повідомило, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , емітовано банківську картку № [NUMBER] (а.с.226). Факт переказу грошових коштів у розмірі 17000,00 гривень на картку [PERSON] № [NUMBER] також підтверджується випискою по рахунку, наданою АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» за період з 30.07.2024 року по 14.01.2025 року (а.с.227-230). Отже, факт отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором № 497262-КС-002 від 30.07.2024 року підтверджується матеріалами справи. Представником відповідача не надано належних та допустимих доказів, які б спростували факт перерахування коштів за вказаним кредитним договором. Відповідач частково виконувала свої зобов`язання за договором № 497262-КС-002. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач здійснила оплату на загальну суму 14652,70 гривень, з яких: 1056,04 гривень зараховані на погашення тіла кредиту, 11046,69 гривень - на погашення процентів, 2550,00 гривень - на погашення комісії (а.с.14-15). Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року по справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14- ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Станом на 15.05.2025 року заборгованість по тілу кредиту становить 15943,99 гривень (а.с.16), які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика». Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за відсотками. За умовами спірного кредитного договору, кредит надається на 24 тижнів, до 14.01.2025 року (пункт 2.3, 2.7, 2.13). Знижена процентна ставка - 1,1485 % у день, фіксована. Стандартна процентна ставка - 1,5 % у день, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (пункт 2.4). Денна процентна ставка становить 1,16 % (пункт 2.11). Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС:1,16 процентів = (ЗВСК:33377,33 грн./ЗРК:17000,00 грн.)/t:169 днів х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування в днях. Орієнтовна загальна вартість кредиту: 50377,33 гривень. Загальні витрати за кредитом: 33377,33 гривень (пункт 2.8, 2.9). Суд звертає увагу на те, що поняття «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» не є тотожним поняттю «процентна ставка», передбаченого договором, та мають різні розрахунки, які передбачають врахування різних умов кредитування. Відповідно до пункту 3.2 Договору, протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою вказаною в п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку № 1 до Договору і розраховується в порядку описаному нижче. У разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого Сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку № 1 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4 Договору (підпункт 3.2.1). Сторони домовились, що в разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3 та Додатку № 1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), внаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4 Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку № 1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору (підпункт 3.2.2). Судом установлено, що відповідач порушила встановлений сторонами графік платежів, оскільки належним чином не сплачувала платежі по кредитному договору. Станом на 15.05.2025 року заборгованість по процентах становить 25609,08 гривень (а.с.16). Позивачем заявлена вимога про стягнення процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування (строку дії договору), тобто сторонами визначена плата за правомірне користування чужими коштами, а не процентів за прострочення виконання зобов`язання. У постанові ВП ВС від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) викладені такі висновки щодо розмежування правомірного і неправомірного користування кредитними коштами. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 року в справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема, до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. За будь-яке користування кредитними коштами передбачено сплату відсотків, які встановлені в договорі та які відповідачка при його підписанні добровільно погодилася сплатити. Отримавши кредитні кошти, відповідачка погодилася сплатити проценти за користування ними в зазначеному розмірі, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.14-15), ТОВ «Бізнес позика» нараховано відсотки за користування кредитом до 14.01.2025 року, тобто в строки передбачені договором № 497262-КС-002 від 30.07.2024 року, що є звичайною платою за право користування наданими кредитними коштами на визначених законодавством умовах. Відповідач була ознайомлена з розміром процентної ставки, порядком її нарахування, визначеним п. 3.2.2 Договору, та погодилась з ним. Доданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи, оскільки в ньому містяться всі необхідні відомості задля можливості перевірки нарахованих позивачем сум процентів та вказані зарахування коштів на погашення кредитної заборгованості, а тому посилання представниці відповідача щодо неможливості перевірки нарахованої позивачем суми заборгованості спростовано. Представник відповідача не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, не надала контррозрахунку заборгованості та доказів належного виконання взятих [PERSON] зобов`язань перед позивачем (платіжних документів, виписок з рахунку тощо). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за процентами в розмірі 25609,08 гривень. Щодо доводів представника відповідача про несправедливість розміру процентів та порушення його прав як споживача. Основним запереченням представника відповідачки є твердження про непропорційність розміру процентів за користування кредитом у розмірі 25609,08 гривень, заявлених до стягнення, при тілі кредиту 15943,99 гривень та про наявність у договорі несправедливих умов, що, на її думку, суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», а також конституційним засадам захисту прав споживача як «слабкої сторони» договору. Відповідно до пункту 7.3.1 Договору, підписуючи цей Договір, позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від кредитодавця (в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема, передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця. Згідно з пунктом 7.4.4 Договору, позичальник ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням. Під час розгляду справи судом не встановлено, що позивач приховував від відповідача інформацію про розмір процентів, вводив його в оману щодо реальної вартості кредиту чи нав`язував додаткові, не передбачені договором, платежі. Навпаки, надані матеріали свідчать, що вся необхідна інформація була доступна відповідачу до укладення договору, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач була обізнана про всі умови кредитного договору та прийняла їх як справедливі, не зверталася до позивача із заявами про зміну умов кредитування чи про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, не пред`являла вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним. Суд наголошує, що втручання суду в договірні відносини можливе лише за наявності виняткових обставин, коли певна умова договору створює очевидний, істотний дисбаланс прав і обов`язків сторін, суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості і фактично позбавляє споживача можливості здійснювати свої права. У цій справі позивач не заявляє до стягнення штрафів, пені, інших видів неустойки чи процентів за ст. 625 ЦК України. Нарахування процентів здійснювалося лише в межах строку дії договору на залишок неповернутого кредиту, а після 14.01.2025 року їх нарахування припинено. Сума процентів у розмірі 25609,08 гривень, заявлена до стягнення, є значно меншою за орієнтовну загальну вартість кредиту, передбачену договором, і не свідчить про очевидне та непропорційне покладення тягаря на відповідача понад те, на що він погодився при укладенні договору. Відповідачка, відповідно до ст. 15 Закону «Про споживче кредитування», у випадку, якщо вона вважала умови кредитування для себе неприйнятними мала змогу і після підписання кредитного договору відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору, та протягом ще 7 днів повернути кредит та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Такі ж умови містяться й в самому кредитному договорі № 497262-КС-002 від 30.07.2024 року (пункт 4.2.5). Представник відповідача не довів у чому саме полягає порушення балансу інтересів сторін у конкретних обставинах цієї справи, крім загальних посилань на високий розмір процентної ставки. Враховуючи принцип свободи договору, суд вважає, що відповідач мала можливість не вступати в кредитні відносини з ТОВ «Бізнес Позика» або відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору. Таким чином, підстав для визнання умов кредитного договору № 497262-КС-002 від 30.07.2024 року про розмір процентної ставки несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» суд не вбачає. Щодо доводів представника відповідача про безпідставність нарахування плати за обслуговування кредиту (комісії). Пунктом 2.5 Договору передбачена сплата комісія, пов`язана з наданням кредиту, розмір якої становить 2550,00 гривень. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати в кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11.02.2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил, кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) в розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Аналізуючи умови кредитного договору № 497262-КС-002 від 30.07.2024 року та Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», суд доходить висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між Товариством та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19. Тому суд не вбачає підстав для зарахування сплаченої суми комісії на погашення тіла кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У статті 612 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечення представника відповідача не спростовують установлених судом обставин укладення та виконання договору і не дають підстав для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань чи зменшення розміру заявленої до стягнення заборгованості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved