Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

13 червня 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Бєлоущенка А.Ж. звернувся до Доманівського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 07.10.2022 року в розмірі 12000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день звернення до суду становить 498240 гривень. та стягнення судових витрат (судового збору) по справі. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07.10.2022 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у якості позики 12 000 доларів США, в підтвердження чого було укладено договір позики та надана відповідачем розписка про отримання цієї суми. Відповідачка зобов`язувалася повернути суму позики в строк до 01.12.2024 року. За п.7 Договору позики відсотки за користування позикою становлять 0,5 % від загальної суми позики за кожен день прострочки. Проте, відповідач станом на день звернення позивача до суду свої зобов`язання із повернення грошових коштів за вищезазначеним договором позики не виконала ані повністю, ані частково. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в заявленому розмірі. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, від його представника - адвоката Бєлоущенка А.Ж. надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою проживання, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, заперечень чи відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2022 р. між позикодавцем [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт № [NUMBER] виданий 20.02.2020р. орган, що видав - 4814, ІПН [NUMBER] , та позичальником [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] виданий Олександрівським РВ ГУМВС України в Донецькій області, ІПН [NUMBER] , було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальника, а позичальник приймає у позику грошові кошти в розмірі 12000 доларів США. У разі порушення строку повернення позики, позикодавець має право отримати від позичальника проценти від суми позики в розмірі 0,5 % від загальної суми позики за кожен день прострочки. Позикодавець надає позику одночасно з підписанням договору, в готівковій формі, одноразово, з видачею розписки. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01 грудня 2024 року (п.1 Договору позики). Згідно п.3 Договору позики, позика надається шляхом передачі готівки із рук позикодавця в руки позичальника. Факт отримання позики в сумі 12000 доларів США підтверджується розпискою про отримання грошей від 07.10.2022 року, підписаної власноруч [PERSON] в момент передачі її [PERSON] суми позики. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, суму позики в розмірі 12000 доларів США не повернув, судом оглянуто оригінал розписки, долученої до матеріалів справи позивачем. Оскільки в позивача виникла необхідність в грошових коштах, то він звернувся до відповідача із вимогу про повернення грошових коштів за договором позики. Однак відповідачка відмовляється виконати свої зобов`язання передбачені договором та повернути суму позики та по теперішній час умови Договору позики не виконала та кошти йому не повернула. Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. ч. 1 та 2\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст.\~15\~та ч. 1 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~ст. 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1 та 2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України\~визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Відповідно до ч.ч. 1 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до\~ст. 1047 Цивільного кодексу України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1\~ст. 207 ЦК). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджуються укладення договору, його умови, а також вони засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України у постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частинами 1 та 3\~ст. 1049 ЦК України, визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк і термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі\~ст. 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ст. 545 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі\~ст. 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до\~ст. 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно\~ст. 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Верховний суд у постанові від 31.01.2024р. у справі № 753/14634/22 зазначив, що відповідно до\~ст. 533 ЦК України\~сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язаннями визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВС від 07.07.2020р. у справі № 296/10217/15-ц. У справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за письмовим договором позики, зміст якого, підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останньою цих коштів у валюті - доларах США, які позичальником позикодавцеві не повернуті. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першоїстатті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічні правові висновки викладені впостанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача суми заборгованості в іноземній валюті. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи наведене, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення із відповідача суми заборгованості за договорами позики в розмірі 12000 доларів США. Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 27 Постанови Пленуму\~ВСУ №14\~від 18.12.2009\~року "Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За таких обставин, враховуючи наведене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрати зі сплати судового збору в розмірі 4982 грн. 40 коп. Виходячи із ціни позову пред`явленого позивачем [PERSON] , а саме 12000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день звернення до суду становить 498240 гривень, суд вважає, що на підставі вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4982 грн. 40 коп. понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved