Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається в позовній заяві, що він із відповідачкою перебувають у шлюбі. Однак зауважує, що між ним та його дружиною стосунки почали погіршуватися, що стало заважати нормально будувати сімейні стосунки. У них пропали почуття любові, взаєморозуміння. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Звертає увагу, що від даного шлюбу мають малолітню дитину, яка тривалий час проживає разом з ним, з дня як він із відповідачкою стали проживати окремо. Стверджує, що відповідачка не має можливості та не має бажання належним чином піклуватися про дитину. Стверджує, що він матеріально спроможний повністю забезпечити себе та їх спільну із відповідачкою дитину. Тому просив розірвати шлюб та встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що він самостійно виховує та утримує дитину, що дасть йому підставу для отримання соціальних пільг та захист прав та інтересів дитини. Позивач позов підтримує в повному обсязі. Відповідач не заперечує щодо задоволення позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Відповідно до ст.21СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі\~ст.24СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.\~ Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст.109СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб /а.с.12/. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Від даного шлюбу сторони мають дитину:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] /а.с.13/. Судом встановлено, що позивач разом із дитиною проживає окремо від відповідача /а.с.8,11,14/, про що не заперечує відповідач. Позивач виховує свою дитину, турбується про її стан здоров`я, загальний розвиток /а.с.16-17/, про що і свідки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , стверджують у своїх поясненнях /а.с.42-43/. Відомості відносно позивача, станом на 22.09.2025 року, про притягнення до кримінальної відповідальності, незнятої чи непогашеної судимості відсутні /а.с.22/; має можливість забезпечити себе та утримувати дитину /а.с.18-21/. Суд зважує на той факт, що сторони по справі досягли взаємної згоди щодо визначення місця проживання, утримання та виховання дитини з укладенням договору між батьками від 15.09.2025 року /а.с.15/. Отже, вказаний спосіб, який був використаний сторонами для вирішення питання проживання дитини в добровільному порядку. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) встановлення факту не має бути пов`язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved