Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

03 листопада 2025 року [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 15 листопада 2018 року між сторонами у справі був укладений шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №2094. Перебуваючи у шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, спільне життя з відповідачем не склалося; наразі сторони перебувають в процесі розлучення. Водночас відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина надає періодично, не несе інших витрат на лікування, оздоровлення та розвиток здібностей дитини. Неодноразові звернення до відповідача з проханням матеріально підтримувати сина, сплачувати аліменти на його утримання, результатів не дало, що стало підставою звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 листопада 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання по суті о 12 год 30 хв 05 грудня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.13-14). Позивач [PERSON] в судове засідання, що призначено о 12 год 30 хв 05 грудня 2025 року, не з`явилася, причини не прибуття в судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на адресу місця проживання, що вказана у вступній частині позовної заяви. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ф.119 №R067044365283, документи, в тому числі і судова повітка про виклик до суду, що направлялися на адресу позивача [PERSON] , були вручені оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» особисто позивачу 28 листопада 2025 року, що підтверджується особистим підписом позивача в означеному документі (а.с.19). У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Водночас 05 грудня 2025 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів проводити за її відсутності; позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі (вхідний №49516/25, а.с.33). Відповідач [PERSON] в судове засідання 05 грудня 2025 року о 12 год 30 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву до суду не направив. У вступній частині позовної заяви позивачем вказано адресою проживання відповідача [PERSON] : [ADDRESS] (а.с.2). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1971321 від 04.11.2025, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 23.11.2007 (а.с.11). У зв`язку з цим суд здійснив направлення копії ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження, а також судової повістки про виклик у судове засідання і копії позовної заяви з додатками на адресу реєстрації місця проживання відповідача, а саме: [ADDRESS] (а.с.16). Проте означені документи, в тому числі і судова повістка про виклик, що направлялися відповідачу [PERSON] , 02.12.2025 повернулися до суду із зазначенням підстав їх повернення оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (відбиток штемпеля датований 28.11.2025): адресат відсутній за вказаною адресою, що матеріалами справи (а.с.20). Пунктом 4 ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Водночас 05 грудня 2025 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів проводити за його відсутності; позовні вимоги відповідач визнає (вхідний №49515/25, а.с.34). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні позиції як позивача, так і відповідача, висловлені письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 15 листопада 2018 року між сторонами у справі був укладений шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №2094, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 15.11.2018 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.7). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 06 квітня 2019 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, суд встановив, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Із довідки про реєстрацію місця проживання №347634 від 03.06.2019 у взаємозв`язку з довідкою про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру №60363-2018 від 27.12.2018 суд встановив, що місце реєстрації проживання позивача [PERSON] та місце реєстрації проживання малолітнього [PERSON] є ідентичними, тобто: [ADDRESS] (а.с.8-9). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов таких висновків. Положеннями\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~№2402-III від 26.04.2001 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 2 ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК України)\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі\~ст. 141 СК України,\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що Сімейним кодексом України\~на законодавчому рівні закріплений принцип рівності прав та обов`язків батьків, а відповідно брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, а не лише той з батьків з ким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З аналізу положень ст.\~181, 183,\~184\~СК України суд\~робить висновок, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Водночас спосіб стягнення аліментів судом визначається виключно за заявою одержувача аліментів, тобто у конкретному випадку позивача. Частиною 1 ст.182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 того ж Кодексу,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір та спосіб стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину (дітей) до повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а малолітній син [PERSON] вочевидь потребує такої допомоги зі сторони батька. Тому суд,\~зважаючи на\~реальні і\~розумні потреби\~в матеріальному\~утриманні дитини,\~взаємний обов`язок\~батьків щодо\~її утримання,\~інші встановлені\~обставини,\~що мають\~значення в\~їх сукупності,\~вважає розумним\~та справедливим\~стягнення аліментів\~на утримання\~малолітнього сина\~ [PERSON] \~в розмірі\~1/4\~частини (однієї\~чверті)\~усіх видів\~заробітку (доходу)\~відповідача,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,щомісячно. Також суд, задовольняючи позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів, керується положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України, згідно яких, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем [PERSON] позову про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову, а відповідно і ухвалює судове рішення про задоволення позовної заяви. Частиною 1 ст. 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд звертає увагу учасників справи, що означеною нормою матеріального права безальтернативно визначений початок сплати аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з означеними положеннями матеріального права, аліменти з відповідача слід стягувати, починаючи з 03 листопада 2025 року, тобто від дня пред`явлення [PERSON] позову до суду. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України,\~суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~Питання витрат на оплату судового збору суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»,\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Водночас згідно ч.1\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи, що відповідач, до початку розгляду справи по суті, визнав позовні вимоги, з відповідача на користь держави належить стягнути 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті за подання позовної заяви, а саме: 605 гривень 60 копійок (1211,20 х 0,5). Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved