Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

13 серпня 2025 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області за підсудністю від Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Миколаївської області, про визнання батьківства. В позові представник позивача [PERSON] зазначив, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 2011 року проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 13 серпня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. У графі «Батьки» записано - мати: [PERSON] , батько - [PERSON] . Запис про батька у Книзі реєстрації народжень зроблено за прізвищем та громадянством матері, в порядку ст. 135 СК України. Після народження сина [PERSON] відповідач визнав себе батьком, спілкувався з дитиною, допомагав фінансово. В подальшому спільне життя позивача з відповідачем не склалося, однак відповідач продовжував приймати участь у вихованні та піклуванні за сином [PERSON] . 08.07.2022 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та взяла його прізвище « [PERSON] ». Відповідач 27.07.2023 року одружився зі [PERSON] . В липні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до органу ДРАЦ з заявою про визнання батьківства за відповідачем [PERSON] , однак реєстрація шлюбу не з батьком дитини унеможливлює це зробити та позивачка отримала усну відмову. 29.08.2025 року відповідач [PERSON] звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві з письмовою заявою про визнання батьківства, але листом від 29.08.2025 року за № 23.19-31/152 йому було повідомлено про вирішення даного питання лише у судовому порядку. Таким чином, вирішити питання про визнання батьківства за відповідачем [PERSON] у порядку звернення до відділу ДРАЦ з відповідною заявою не представляється за можливе. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2025 року провадження у вказаній справі відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31.10.2025 року справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог. Представник третьої особи відділу ДРАЦС у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Ключник І. в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та не заперечує щодо задоволення позовної заяви. Третя особа служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Миколаївської області в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшли пояснення від начальника Камешевої Т. про розгляд справи без присутності представника, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , про що 13 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис № 2603 (а.с.10). Батьком у свідоцтві про народження [PERSON] , який народився [INFO] , зазначений [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00053305554 від 28.08.2025 року, відомості про батька в актовий запис №2603 про народження [PERSON] , [INFO] , записаний [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 27 липня 2023 року уклав шлюб з [PERSON] , про що Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис №54 (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 08 липня 2022 року уклала шлюб з [PERSON] , про що Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №124. Після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». (а.с.12). 28 серпня 2025 року [PERSON] звернувся до відділу ДРАЦС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про визнання батьківства відносно дитини [PERSON] , [INFO] , однак 29.08.2025 р. за вих. №23.19-31/152 [PERSON] була дана письмова відповідь про відмову у визнанні батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Крім того було роз`яснено, що у разі наявності довідки про генетичну спорідненість, яка визначає походження дитини від біологічного батька можливо внесення змін до відповідних актових записів про народження дітей в позасудовому порядку - на підставі заяви про визнання батьківства. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789 - XII та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 СК України. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Вимогами ст. 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч. 2 ст. 128 СК України). Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (ч. 3 ст. 128 СК України). Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч. 4 ст. 128 СК України), згідно з якою при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова №3) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved