Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Немирівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення місця проживання дитини, відповідно до якого просив, встановити факт, що він самостійно виховує та утримую малолітнього сина [PERSON] [INFO] та визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] разом з ним [PERSON] , за місцем його реєстрації: [ADDRESS] , або за місцем його фактичного проживання. Мотивуючи позов тим, що 25.01.2019 між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного сану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис N? 162. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, шлюбні відносини між сторонами не склались, між нами постійно виникали непорозуміння та суперечки стосовно ведення домашнього господарства та виховання дитини. Так, в березні 2024 року [PERSON] звернулась до Немирівського районного суду Вінницької області з позовною заявою про розірвання шлюбу, однак сторонам вдалось на деякий час примиритись ,але, даний шлюб продовжив нести декларативний характер та продовжився без фактичних сімейних відносин. Сімейне життя, примирення, було неможливим та таким, що суперечить нашим інтересам. В результаті чого, відповідачка [PERSON] вчергове подала позовну заяву та рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 30.01.2025 в справі N? 930/3222/24 шлюб було розірвано. Відповідачка, мати їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , тривалий час не приймає участі в його виховані та утримані дитини, не цікавиться його розвитком та фактично самоусунулася від виховання сина. Крім того, [PERSON] неодноразово повідомляла, що має намір виїхати закордон щоб влаштувати своє особисте життя, в останнє такі наміри зазначила в особистому листуванні зі мною через месенджер «WhatsApp». Таким чином позивач стверджує, що він самостійно виховує сина, дитина знаходиться на його утриманні, мати дитини не проживає разом із сином та не приймає участь у вихованні та утриманні. З даного приводу проводили роботу органи опіки і піклування. За результатами роботи комісії з питань захисту прав дитини постановлено рішення від 09.05.2025 N?75, на підставі якого виконавчим комітетом Немирівської міської ради визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком, так як батьки розведені та проживають окремо, про що постановлено рішення від 20.05.2025 N?242. Дитина забезпечена належним вихованням з боку батька, навчається в Медвежанському закладі дошкільної освіти «Джерельце» Немирівської міської ради. Відповідно до акту обстеження умов проживання N? 02-12/25 від 08.05.2025, який складено членами комісії у справах дітей Немирівської міської ради, є всі умови для виховання та розвитку дитини а саме: дитина має окрему кімнату, меблі, письмовий стіл, у будинку де проживає дитина тепло і чисто, також дитина забезпечена продуктами харчування. У будинку також проживають дідусь та бабуся дитини, які мають підсобне господарство ( свині, кури). В зв`язку з такими обставинами позивач змушений за вирішенням вказаного питання звернутись до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання, повторно, не з`явилася, на адресу суду від відповідача повернулись зворотні поштові повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою; за кордоном». Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду в судове засідання, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилася, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог органу опіки та піклування Немирівської міської ради, в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, підтримав надане раніше рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області № 242 від 20.05.2025 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , тітка відповідачки, надала суду покази, що відповідачка разом з чоловіком та дітьми не проживає, у зв`язку з тим, що виїхала за кордон, дітьми не цікавиться, вихованням та утриманням дітей повністю займається батько. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , сусідка позивача, надала суду пояснення, що дитина [PERSON] проживає разом з батьком та його батьками, ходить в перший клас. [PERSON] мати дитини не бачила вже більше року, вона покинула дитину та виїхала закордон. Заслухавши учасників, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.01.2019, однак відповідно до рішення до Немирівського районного суду Вінницької області у справі № 930/3222/24 від 30.01.2025 шлюб між ними розірвано, рішення набрало законної сили 03.013.2025. В шлюбі у сторін народилися дитина син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина [PERSON] залишилась проживати з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вказане підтверджується Актом обстеження умов проживання № 03-12/25 від 08.05.2025. Частиною 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області № 242 від 20.05.2025 про визначення місця проживання дитини [PERSON] , вирішено визначити місце проживання дитини разом з батьком [PERSON] , так як батьки дитини розведені та проживають окремо. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] самостійно виховує малолітню дитину [PERSON] [INFO] , який проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, та на даний час визначення місця проживання малолітньої дитини, разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved