Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 04 листопада 2025 року до Горохівського районного суду Волинської області надійшли матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що 24 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №102370983, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у розмірі 3000 грн. та зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість в розмірі 15781,32 грн, яка складається з 2422,92 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 6968,40 грн простроченої заборгованості за сумою відсотків, 390 грн простроченої заборгованості за комісією, 6000,00 грн сума по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання. 24 грудня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №115-МЛ/Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №102370983 від 24 квітня 2024 року. Таким чином, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання та має непогашену заборгованість. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним №102370983 від 24 квітня 2024 року в розмірі в розмірі 15781,32 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Заяви, клопотання сторін. Відповідач [PERSON] 17 листопада 2025 року подала відзив на позов в якому заперечила щодо нарахування комісії за видачу та обслуговування кредиту, не погоджується із розміром заявлених вимог по процентах, які вважає такими що не відповідають вимогам ЗУ «Про споживче кредитування», посилаючись на Прикінцеві положення ЦПК України заперечує нарахування неустойки та вважає необґрунтованою суму витрат на правничу допомогу. Просить відмовити у стягненні неустойки, анулювати нарахування комісії, а платежі зараховані на її погашення перерахувати на зменшення залишку тіла кредиту, здійснити перерахунок відсотків, зменшити вимоги компенсації правових витрат до 2000 грн та розподілити сплату судового збору відповідно до вимог чт.141 ЦПК України. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 05 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, вказує, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідь на відзив не подавав. Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи встановлені судом. Судом установлено, що 24 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 102370983, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.1.2. сума кредиту становить 3000 грн. Кредит надається загальним строком на 345 днів з 24.04.2024 року (п.1.3). Остаточний термін повернення кредиту, сплати комісій та процентів за користування кредитом 04.04.2025 року (п.1.4). Відповідно до п. 1.5 денна процентна ставка становить 1,19%. Відповідно до п. 1.5.1. комісія за надання кредиту: 690,00 грн., яка нараховується за ставкою 23,00 відсотки від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Згідно із пунктом 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та Графіком платежів. За змістом п. 6.3. договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил. Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту (а.с.12 зворот). Окрім того, між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] підписано Додаток №2 до Договору про споживчий кредит №102370983, а саме заяву на отримання кредиту, в якій також визначені загальні умови кредитування (а.с.13 зворот). Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, відповідач [PERSON] ідентифікована ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував підписавши 24.04.2024 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (465489) (а.с.14 зворот). Анкета-заява на кредит №102370983 від 24.04.2024 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем [PERSON] у ТОВ «Мілоан» (а.с. 15). Платіжним дорученням №87601203 від 24 квітня 2024 року підтверджено перерахування коштів у сумі 3000,00 грн. [PERSON] згідно договору №102370983 (а.с.15 зворот). Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення, виписки з особового рахунка за Кредитним договором №102370983 станом на 19.09.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 15781,32 грн., з яких: 2422,92 грн прострочена заборгованості за сумою кредиту; 6968,40 грн прострочена заборгованості за відсотками, 390 грн прострочена заборгованості за комісією, 6000 залишок по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання (а.с.16 зворот 20). 24 грудня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №115-МЛ/Т, відповідно до умов якого та у відповідності до ст.512 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором №102370983 від 24.04.2024 року (а.с.20 зворот-25). Згідно витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №115-МЛ/Т від 24 грудня 2024 року заборгованості відповідача перед позивачем становить 12342,12 грн (а.с.31 зворот). Застосоване судом законодавство та висновки суду. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. ст.526,530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо загального розміру кредиту, порядку та умов надання кредиту, строку кредитування, процентної ставки за кредитом, її типу та порядку обчислення, періодичності внесення платежів і відповідальності позичальника за прострочення платежів. Окрім того відповідно до абз.1 ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Аналізуючи досліджений договір, суд доходить висновку, що надана позивачем копія договору факторингу та реєстру права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Договори факторингу відносяться до оспорюваних договорів. Відповідач не оспорював договору факторингу, за якими перейшло до іншої особи право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ним і кредитором, а тому в силу вимог ст.204 ЦК України ці правочини є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнані судом недійсними. Таким чином до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №№102370983 від 24.04.2024. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах. На підставі договору №102370983 від 24.04.2024 року відповідач отримала кредитні кошти, взяла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним. Підписання договору та отримання кредитних коштів відповідачем не оспорюється та не заперечується. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши їй, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Мілоан» не виконала, оскільки не повністю повернула кредит та передбачені умовами кредитного договору та проценти за користування кредитом. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із досліджених розрахунків заборгованості встановлено, що нарахування відсотків первісним кредитором та позивачем здійснювалось в межах строку встановленого кредитування по 03.04.2024 року. Суд критично ставиться до доводів відповідача про неправомірність нарахування комісії за надання кредиту, оскільки розмір та порядок нарахування такої комісії чітко визначений договором який підписаний сторонами та не суперечить нормам чинного законодавства. Волночас, суд вважає доводи відповідача наведені у відзиві щодо розміру нарахованих відсотків слушними, та не погоджується з розрахунком позивача та первісного кредитора в частині нарахованих процентів за користування кредитом з огляду на наступне. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №498-IX та набрала чинності 24.12.2023 року. Передбачений п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч.2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 24.04.2024 кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, первісний кредитор не мав права визначати фіксовану проценту ставку у розмірі 1,19% оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, знає та керується діючим законодавством в сфері послуг, які ним надаються та не повинен ставити позичальника, який є слабшою стороною у цих правовідносинах, у завідомо негативне становище. Всупереч вищенаведеному, в укладеному договорі у пунктах 1.5, визначений розмір процентної ставки (денна процентна ставка 1,19%, знижена) який перевищує максимально дозволену законом 1% на день. Згідно дослідженої відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.16 зворот 18), протягом строку кредитування, відповідач здійснила зарахування в сплата заборгованості на суму 5813,68 грн, з який 300 грн зараховано в погашення комісії за надання кредиту, 577,08 - погашення тіла кредиту, 4936,60 грн - погашення процентів по кредиту. Відтак, судом проведено власний розрахунок заборгованості по відсотках за кредитним договором №100765391 від 26.03.2024 року, за процентною ставкою 1% за період з 26.03.2024 року по 09.07.2024 року, а саме: 3000 грн. (сума боргу) х 1 % : 100 % = 30 грн х 345 днів (строк кредитування) = 10350 грн. Тобто, розмір процентів по кредиту, які підлягає стягненню, з урахуванням сплачених відповідачем 4936,60 грн становить 5413,40 грн (10350 грн - 4936,60 грн). Окрім того, суд також погоджується із доводами відповідача щодо неправомірного нарахування пені в розмірі 6000 грн. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки пеня (неустойка) нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач, як позичальник, на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в будь-якому випадку звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, такої пені. Відтак, суд не вбачає доцільності перевіряти правильність нарахування такої пені. Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 6000 грн. слід відмовити. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №102370983 від 24.04.2024 року в розмірі, що становить 8136,32 грн, яка складається з 2422,92 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 5413,40 грн простроченої заборгованості за сумою відсотків, 390 грн простроченої заборгованості за комісією. Таким чином, суд всебічно, повно, об`єктивно розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов є обґрунтованим та таким що підлягає до часткового задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат. Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК). Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково (51,13%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1238,57 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. суд зазначає наступне. За п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження заявлених вимог на правову допомогу представник позивача надав суду наступні докази: копію договору про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року №0107, копію ордера на надання правничої допомоги, копію акта наданих послуг №Д/3036 від 19.09.2025 року та детального опису наданих послуг до нього. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial