Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

18 березня 2025 року представник ТОВ "ФК "Артеміда-Ф", через сервіс "Електронний суд", звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики № 2399878 від 14.10.2019 у розмірі 32 508 грн 69 к., а також понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.10.2019 між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] було укладено договір позики № 2399878. Договір позики укладений у формі електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно умов договору позикодавець надав відповідачу кредит у розмірі 9\~000 грн 00 коп., шляхом перерахування коштів на картковий рахунок зазначений відповідачем у договорі, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кінцевий термін погашення заборгованості не пізніше 13.11.2019, розмір акційних процентів у день за користування коштами кредиту - 0,64%, базова процентна ставка/день -1,60%. 10.03.2020 між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ\~"СІРОКО ФІНАНС" укладено договір факторингу № 002-100320, за умовами якого ТОВ\~"СІРОКО\~ФІНАНС" отримано право грошової вимоги до відповідача. 22.06.2021 ТОВ\~"СІРОКО\~ФІНАНС" та позивач уклали договір факторингу 20210622/1 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики №\~2399878 від 14.10.2019. У зв`язку з невиконанням відповідачем свої зобов`язань за договором позики №\~2399878 від 14.10.2019., станом на 10.03.2025, заборгованість [PERSON] перед ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" становить 32 508 грн 69 коп, з яких: 9 000 грн 00 коп.- залишок заборгованості за тілом кредиту; 2 307 грн 20 коп. - залишок заборгованості по процентам за користування; 4 500 грн 00 коп. - залишок заборгованості по простроченим процентам за користування; 00\~грн 00 коп. - заборгованість за пенею; 14 580 грн 00 коп. - залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22.06.2021 по 21.08.2021, 60 календарних дні); 2 121 грн 49 коп. - інфляційне збільшення. Невиконання відповідачем умов договору позики стало підставою для пред`явлення в суді цього позову. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року вказану позовну заяву передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області та 28.05.2025 справа надійшла до канцелярії суду. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи 28.05.2025 визначено суддю Зміївського районного суду Харківської області Вельможну І. В. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08 липня 2025 року вказаний позов було залишено без руху у зв`язку з невиконанням положень статей 43, 177 Цивільного процесуального кодексу України та надано строк на усунення недоліків та у визначений відповідно до ухвали строк недоліки усунуто. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 12.08.2025. 12.08.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача судове засідання відкладено до 29.09.2025. 16.10.2025, у зв`язку із тривалим лікуванням судді Зміївського районного суду Харківської області Вельможної І. В., здійснено повторний розподіл та автоматизованою системою документообігу для розгляду справи визначено суддю Зміївського районного суду Харківської області Овдієнка В. В. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.10.2025 справу прийнято в провадження судді Овдієнка В.є В., продовжено строку розгляду справи та призначено судове засідання на 04.12.2025. 04.12.2025 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача Бачинський О. М. у позовній заяві та заяві поданій до суду 11.08.2025 просив проводити розгляд справи за його відсутності на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, про причини неявки не повідомив. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за відсутності відповідача, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача заперечень не зазначив. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №\~361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Під час судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Даними договору позики № 2399878 від 14.10.2019, довідки про ідентифікацію, листа начальника юридичного відділу ТОВ "ФК "ФІНЕКСПРЕС" № 20/12-2024-5/ТНПП від 20.12.2024 про зарахування грошових коштів за договорами, підтверджується, що 14.10.2019 між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 9\~000\~грн 00 коп. на строк до 30 днів, до 13.11.2019, зі сплатою відсотків за користування кредитом: 0,64% - розмір акційних процентів в день, 2,70% - розмір процентів на прострочену позику в день, загальна вартість позики та процентів - 10 728 грн 00 коп. (а. с. 8 зворот - 10). Право вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до [PERSON] щодо повернення заборгованості за договором позики № 2399878 від 14.10.2019 підтверджується: договором факторингу № 002-100320 укладеного 10.03.2020 між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "СІРОКО ФІНАНС", Витягом з реєстру прав вимоги №\~002-100230 від 10.03.2020; договором факторингу № 20210622/1 укладеним 22.06.2021 між ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" та ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф", платіжним дорученням № 270 від 22.06.2021, Витягом з реєстру прав вимоги № 20210622/1 (а. с. 10 зворот -23). Згідно виписки розрахунку заборгованості за договором позики № 2399878 від 14.10.2019, за відповідачем [PERSON] станом на 10.03.2025 мається заборгованість у розмірі 32 508 грн 69 коп., з яких: 9 000 грн 00 коп.- залишок заборгованості за тілом кредиту; 2 307 грн 20 коп. - залишок заборгованості по процентам за користування; 4\~500\~грн 00 коп. - залишок заборгованості по простроченим процентам за користування; 00\~грн 00 коп. - заборгованість за пенею; 14 580 грн 00 коп. - залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22.06.2021 по 21.08.2021, 60 календарних дні); 2 121 грн 49 коп. - інфляційне збільшення (а. с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)\~припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку укладанням: між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] 14.10.2019 договору позики № 2399878, та подальшим укладенням 10.03.2020 між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" договору факторингу № 002-100320; 22.06.2021 між ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" та ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" договору факторингу № 20210622/1, у результаті чого ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики № 2399878 від 14.10.2019, та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)\~відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). За умовами договору позики № 2399878 від 14.10.2019 сторони встановили строк кредитування 30 днів, до 13.11.2019. На час закінчення строку кредитування (13.11.2019) розмір заборгованості за договором позики № 2399878 від 14.10.2019 склав 10 728 грн 00 коп., з яких: 9\~000 грн 00 коп. - сума кредиту; 1 728 грн 00 коп. - відсотки. Отже, відсотки, які мали бути сплаченими відповідачем на користь первісного кредитора за умовами договору, складають 1 728 грн 00 коп. Водночас, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2399878 від 14.10.2019 заборгованість [PERSON] за процентами станом на 10.03.2025 становить 6\~807\~грн 20 коп., частина з яких нарахована на прострочену заборгованість відповідно до умов договору. Умов застосування базової та акційної процентної ставки, а також підстав і строку нарахування процентів на прострочену заборгованість, договір позики не містить. Правил надання товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" грошових коштів у позику позивачем до позовної заяви не долучено. Таким чином, лише наведений в договорі № 2399878 від 14.10.2019 розмір заборгованості по відсоткам може бути стягнутий з [PERSON] на користь ТОВ\~"Фінансова Компанія "Артеміда-Ф", оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, товариство не мало правових підстав нараховувати відсотки за кредитним договором. Стосовно вимог про стягнення процентів, що нараховані за понадстрокове користування кредитом за період з 22.06.2021 по 21.08.2021 в сумі 14 580 грн 00 коп., а також інфляційних нарахувань за прострочення відповідачем виконання своїх кредитних зобов`язань за період з 14.11.2019 по 23.02.2022 в сумі 2 121 грн 49 коп., суд зазначає наступне. В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилався на положення ч. 2 ст.\~625 ЦК України, зазначаючи, що відповідні нарахування зумовлені простроченням відповідачем виконання його грошового зобов`язання, тобто є мірою відповідальності за прострочення відповідачем виконання його боргових зобов`язань, оскільки відповідне прострочення розпочалось з 14.11.2019. Водночас, положення пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" (Закон №1734), в редакції, яка діяла протягом періоду часу з 29.05.2020 до 23.12.2023 було передбачено, що "у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону." Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020. на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Таким чином, слід виснувати, що на підставі п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1734, в редакції, яка діяла протягом періоду часу з 29.05.2020 до 23.12.2023, споживачі на законодавчому рівні звільнені від відповідальності за прострочення виконання своїх зобов`язань за договорами про споживчий кредит в період часу з 01.03.2020 по 30.06.2023 і у разі допущення такого прострочення споживач звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Оскільки проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК за своєю природою мають компенсаційний характер і є мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, то на такі правовідносини розповсюджується дія п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1734. Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, як захід відповідальності, у період дії карантину та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення). Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів, нарахованих позивачем поза межами строку дії договору в розмірі 14 580 грн 00 коп. та інфляційних збитків за період з 01.03.2020 по 23.02.2022 є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем здійснено нарахування інфляційних збитків за період зокрема з 14.11.2019 по 01.03.2020, щодо якого не встановлено заборону їх нарахування, таким чином позовні вимоги в частині нарахування інфляційних збитків за період з 14.11.2019 по 01.03.2020 підлягають задоволенню. Відповідно до листа Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 62-97 року індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і друкується в пресі, зокрема, газеті "Урядовий кур`єр" з 5 по 10 число наступного за звітним місяцем. Розрахунок інфляційних втрат розраховується за формулою: Інфляційні витрати = (сума заборгованості х індекс інфляції / 100) сума заборгованості. Так, листопад 2019 року = 10 728,00 х 100,1 / 100 10 728,00= 10 грн 73 коп.; січень 2020 року = 10\~728,00 х 100,2 / 100 10 728,00 = 21 грн. 46 коп.; грудень 2019 та лютий 2020 року не індексується, оскільки індекс інфляції не перевищує 100% (99,8% та 99,7% відповідно). Таким чином інфляційне збільшення, яке підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 14.11.2019 по 01.03.2020 складає 32 грн 19 коп. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ\~"Фінансова Компанія "Артеміда-Ф" про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики № 2399878 від 14.10.2019 підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення заборгованості у розмірі 10 760 грн 19 коп., з яких: 9\~000\~грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1 728 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, 32 грн 19 коп. - інфляційне збільшення за період з 14.11.2019 по 01.03.2020. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії: договору про надання правової допомоги № 20250306-4Ш укладеного 06.03.2025 між ТОВ "Фінансова Компанія "Артеміда-Ф" та адвокатом Бачинським О. М.; розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" до [PERSON] за договором позики № 2399878 від 14.10.2019, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 1185 від 11.03.2025 (а. с. 26 зворот -28). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 13\~березня 2025 року по справі №275/150/22. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору та на відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial