Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] в червні 2019 року зацікавилась рекламними пропозиціями придбати житлові будинки в котеджному містечку « [INFO] », що повинен був бути збудований на території: Обухівське шосе-3, с. Ходосівка, Київська область. На виконання цього позивач уклала 22 червня 2019 року з представником [PERSON] громадянкою [PERSON] договір резервування земельної ділянки, відповідно до якого, сплатила кошти в еквіваленті 4000,00 дол. США. Надалі 09 липня 2019 року були укладені: нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501 між [PERSON] як продавцем та [PERSON] , як покупцем та в простій письмовій формі договір доручення між позивачкою як довірителем та [PERSON] як повіреним, відповідно до умов якого повірений зобов`язався для та від імені довірителя садового будинку виконати необхідні дії, пов`язані з будівництвом на відповідній земельній ділянці. Перелік необхідних дій (робіт) включав в себе отримання дозвільних документів на будівельні роботи та введення в експлуатацію, присвоєння поштової адреси, реєстрацію права власності довірителя на будинок, підключення будинку до мереж водопостачання, електропостачання, водовідведення. Загальна вартість робіт за договором доручення визначена в розмірі еквіваленту 194 000,00 дол. США. Умови обох укладених договорів були [PERSON] виконані. [PERSON] на виконання договору доручення було отримано на ім`я позивача будівельний паспорт забудови земельної ділянки та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № КС101210303759 від 15.07.2020 року. 11.03.2021 року збудованому садовому будинку була присвоєна поштова адреса. З 13.04.2021 року право власності на будинок було зареєстроване на ім`я позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після чого позивач постійно проживає у цьому будинку разом зі своєю родиною, в тому числі з неповнолітньою дитиною. Водночас ніяких договорів щодо електропостачання, водопостачання, в тому числі щодо будівництва та/або користування під`їзними автодорогами до будинку позивача, які [PERSON] був зобов`язаний передати по договору доручення, він не передавав. Послуги з водопостачання, електропостачання надавались до будинку без укладення будь яких договорів, використовуючи непрозорі схеми, а саме на приватні картки третіх осіб або готівкою черговому охоронцю на контрольно-пропускному пункті. З початком повномасштабної війни [PERSON] встановив для мешканців котеджного містечка «Вітаград» єдиний тариф в розмірі 15 дол. США за 0,01 га землі у власності відповідного мешканця без відповідних договорів та без жодної звітності з витрачання витрат. Під час спроб домовитись [PERSON] використовував потреби власників в електропостачанні, централізованому водопостачанні та вільному доступі як важелі тиску, ухилявся від оформлення договірних відносин та звітності по зібраним грошовим коштам. Оскільки позивач постійно вимагала виконати договір доручення і забезпечити законне підключення її будинку до електричної мережі, [PERSON] з підстав особистої помсти здійснив в грудні 2023 року відключення будинку [PERSON] від електропостачання, а потім з січня 2024 року почав обмежувати фізичний доступ позивача, членів її сім`ї, сервісних служб (третім особам) до її власного домоволодіння. Позивач не може здійснити самостійно прокладення мережі електропостачання, адже її земельна ділянка з усіх боків оточена земельними ділянками приватних власників, здебільшого [PERSON] або пов`язаних з ним осіб. Наразі перешкодою для ведення нормального способу життя, а також повноцінного та ефективного використання корисних властивостей земельної ділянки позивача та розташованого на ній будинку є обставина відсутності окремого проїзду та доступу до земельної ділянки від території загального користування. Між ділянкою позивача та територією загального користування згідно даних Державного земельного кадастру розташовані належні [PERSON] земельні ділянки: кадастровий номер 3222487000:03:001:5973, площа 1,3074 га, кадастровий номер 3222487000:03:001:5187, площа 0,3619 га, кадастровий номер 3222487000:03:001:5065, площа 1,0544 га. Позивач зверталася до подачі позову до відповідача-1 в тому числі двічі письмово з пропозиціями та проханнями на основі договірної домовленості вирішити питання використання належних відповідачу-1 земельних ділянок з можливістю проходу, проїзду та прокладання необхідних інженерних комунікацій до ділянки позивача, шляхом укладання договору земельного сервітуту на умовах платності та безстроковості, проте вказані спроби виявилися безрезультатними, з огляду на поведінку відповідача-1, який проявляє явну бездіяльність. Оскільки спір мирним шляхом вирішити не вдалось позивач вважає за необхідне звернутися до суду за захистом порушених та невизнаних прав. Ухвалою суду від 29.04.2024 року у справі було відкрито загальне позовне провадження, в той же день Ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову у справі шляхом заборони [PERSON] та іншим особам вчиняти будь-які дії які створюють для [PERSON] , членів її сім`ї та сервісним службам (третім особам) обмеження вільного та цілодобового доступу до садового будинку загальною площею 260.4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , в тому числі, але не виключно, заборонити зачиняти автоматичні ворота на контрольно-пропускному пункті, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487000:03:001:5065, загальною площею 1.0544 га, місце розташування: Київська обл., Обухівський ( Києво-Святошинський ) район, Ходосівська сільська рада, що перебуває у власності [PERSON] 31 травня 2024 року засобами «Електронний Суд» представником відповідача-1 Юзьків В.М. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає, що обставини, на які посилається позивач, є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, просив відмовити у задоволенні позову, серед іншого, з огляду на те, що відповідач не отримував пропозицій укласти договір про встановлення земельного сервітуту. У відзиві стверджується що відповідач-1 не вів перемовин щодо укладення договору сервітуту. Вважає що згідно вимог ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Вважає що надані пропозиції укласти договір сервітуту всіх необхідних істотних умов не містять. Також зазначає що станом на дату написання відзиву на позовну заяву, записи про реєстрацію за відповідачем-1 права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222487000:03:001:5187 та 3222487000:03:001:5065 відсутні. На думку відповідача-1 межі частини земельної ділянки, на яку поширюються право сервітуту визначаються в технічній документації із землеустрою, а не висновками за результатами проведення експертизи. 04 червня 2024 року до суду від представника позивача [PERSON]. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій, зазначається, що заперечення відповідача-1 у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та такими, що не підлягають врахуванню, з підстав зазначених у відповіді на відзив. Правом на подачу заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався. 02 травня 2024 року відповідач-1 подав засобами системи Електронний Суд клопотання про скасування заходів забезпечення, в якому вказував, що вжиті заходи забезпечення позову порушують права третіх осіб, а також за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, без фактичного вирішення спору по суті. В клопотанні також стверджується, що виконання ухвали унеможливить забезпечення безпеки мешканців та не буде перешкодою для проникнення сторонніх осіб на територію котеджного містечка, та порушить права вдповідача-1 в частині створення перешкод в користуванні належній йому земельною ділянкою за цільовим призначенням. 26 травня 2024 року представник позивача подав заперечення на клопотання про скасування заходів забезпечення, в якому вказано що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає врахуванню, з підстав зазначених у запереченні. Ухвалою суду від 08.07.2024 року в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено, оскільки не надано доказів того, що вжиті заходи забезпечення позову дійсно порушують права третіх осіб, жодна особа, не учасник справи, не заявила про це. Не підтримані також доказами твердження відповідача-1, що контрольно-пропускний пункт розташований не на його земельній ділянці, а суд в силу принципу змагальності не має повноважень на збирання доказів з власної ініціативи. Твердження заявника (відповідача-1), що заходи забезпечення позову за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог не відповідають матеріалам справи та змісту позову. Ухвалою суду від 30.12.2024 року справу прийняв до свого провадження суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., оскільки за наслідками відставки судді [PERSON] згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду здійснено повторний перерозподіл справи між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою суду від 14.04.2025 року задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Баграт» та третьої особи на стороні відповідачів [PERSON] . 05 червня 2024 року представник позивача [PERSON]. подав до суду клопотання про приєднання оригіналу Висновку експерта за результатами проведеної комісійної судової земельно-технічної експертизи від 01.05.2025 року № С2017/05-2025. 05 червня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, шляхом викладення заявленої раніше позовної вимоги у наступній редакції: «Встановити постійний, безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду транспортним засобом, прокладання комунікацій із електропостачання від вулиці загального користування Дніпровського шосе (автошлях Н 01) до земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501 загальною площею 0,0978 га щодо частини земельних ділянок з кадастровими номерами: - 3222487000:03:001:5973, площею 1,3074 га, 3222487000:03:001:1029 площею 0,0311 га., 3222487000:03:001:6793 площею 0,0224 га., 3222487000:03:001:6792, площею 0,1115 га., які перебувають у приватній власності [PERSON] ; - 3222487000:03:001:1030, площею 2,6588 га., 3222487000:03:001:0723, площею 0,1401 га., які перебувають у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Баграт»; - 3222487000:03:001:5352, площею 0,0021 га., 3222487000:03:001:5353, площею 0,1502 га., які перебувають у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . Межі, конфігурація та площу частин земельних ділянок на які встановлюється земельний сервітут визначити відповідно до Висновку експертів за результатами проведеної комісійної судової земельно-технічної експертизи № С2017/05-2025 від 01.05.2025 року, який був підготовлений судовими експертами Свістуновим І.С. та Хомутовським М.В. , а саме в промірах ліній, площі частин земельних ділянок та значень координат кутів поворотних точок меж в Національній системі координат як вказано в Додатку 1 до цієї Заяви про зміну позовних вимог». Також заявлено клопотання змінити процесуальний статус третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - [PERSON] на статус особи - співвідповідача у справі. Протокольною ухвалою суду від 08.07.2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову, змінено процесуальний статус третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - [PERSON] на статус особи - співвідповідача у справі. Ухвалою суду від 07.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача адвокат Правдюк В.М. в судовому засіданні 19.11.2025 року позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі з урахуванням заяви про зміну предмета позову. Представник відповідачів [PERSON] та ТОВ «Баграт» адвокат Юзьків В.М. у судовому засіданні 19.11.2025 року заперечив щодо заявлених позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні. Судом 19.11.2025 року було оголошено про перехід до стадії винесення судового рішення, проголошення рішення було призначене на 03.12.2025 року. 03 грудня 2025 року сторони та учасники справи на проголошення рішення не з`явились. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази та матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення і заяви осіб, які беруть участь у справі, їх представників, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501 цільове призначення «для індивідуального садівництва» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с/рада Ходосівська, загальною площею 0,0978 га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.07.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173077107 від 09.07.2019 року. Так, 09.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] зазначену земельну ділянку. Також встановлено що позивач [PERSON] є власником садового будинку загальною площею 260,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , обслуговуючий кооператив, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501 що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 252377628 від 13.04.2021 року. Відповідач-1 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5973, площа 1,3074 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та не заперечується відповідачем-1. Відповідач-1 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:1029 площею 0,0311 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та не заперечується відповідачем-1. Відповідач-1 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:6793 площею 0,0224 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.05.2025 року. Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 18.11.2022 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 48495079 та не заперечується відповідачем-1. Відповідач-1 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:6792 площею 0,0115 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.05.2025 року. Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 18.11.2022 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 48494965 та не заперечується відповідачем-1. [PERSON] та [PERSON] належить спільно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:5352, площею 0,0021 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Дата державної реєстрації права [PERSON] (в державному реєстрі прав) 14.01.2021 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 40115959. Дата державної реєстрації права [PERSON] (в державному реєстрі прав) 14.01.2021 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 40115960 та не заперечується відповідачами. [PERSON] та [PERSON] належить спільно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487000:03:001:5353, площею 0,1502 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Дата державної реєстрації права [PERSON] (в державному реєстрі прав) 14.01.2021 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 40116410. Дата державної реєстрації права [PERSON] (в державному реєстрі прав) 14.01.2021 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 40116411 та не заперечується відповідачами. Товариство з обмеженою відповідальністю «Баграт» є власником земельної ділянки 3222487000:03:001:1030, площею 2,6588 га цільове призначення: для індивідуального садівництва що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та не заперечується відповідачем-2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Баграт» є власником земельної ділянки 3222487000:03:001:0723, площею 0,1401 га цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 17.09.2024 року. Номер запису про право (в державному реєстрі прав) 56712293, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т3 ас 23) та не заперечується відповідачем-2. Позивачем цінним листом направлено [PERSON] звернення від 02.02.2024 року (поштове відправлення № 0302601795953), з пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту. Аналогічне повторне звернення направлено [PERSON] 16.02.2024 року (поштове відправлення № 0302601796232). Однак, вищезазначені звернення позивача були залишені відповідачем-1 без відповіді та задоволення. Як зазначено у Висновку судової комісійної земельно-технічної експертизи виконаної судовими експертами Свістуновим І.С. та Хомутовським М.В. від 01.05.2025 року № С2017/05-2025 на дату проведення дослідження в межах Ходосівської с/р Києво-Святошинський р-ну Київська області від земель загального користування - Дніпровського шосе (автошлях Н 01) до території земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501 наявний твердий шлях для проходу та проїзду. Існуючий проїзд (заїзд) та прохід від земель загального користування (Дніпровського шосе, автошлях Н 01) до території земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501 площею 0,0978 га без використання інших земельних ділянок є неможливим. Встановлення земельного сервітуту для забезпечення можливості проходу, проїзду від земель загального користування, прокладання комунікацій електропостачання до земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501 площею 0,0978 га через земельні ділянки з кадастровими номерами: 3222487000:03:001:5973, 3222487000:03:001:1030, 3222487000:03:001:1029, 3222487000:03:001:0723, 3222487000:03:001:5353, 3222487000:03:001:5351, 3222487000:03:001:5352, 3222487000:03:001:6792, 3222487000:03:001:6793, 3222487000:03:001:0417, 3222487000:03:001:5294, 3222487000:03:001:5296, 3222487000:03:001:5299, 3222487000:03:001:0765, 3222487000:03:001:0588, 3222487000:03:001:0148, 3222487000:03:001:0400, 3222487000:03:001:0399, 3222487000:03:001:0620, 3222487000:03:001:0422, 3222487000:03:001:0578, 3222487000:03:001:0356, які розташовуються на шляху існуючого проїзду (заїзду) та проході від земель загального користування (Дніпровського шосе, автошлях Н 01), вбачається технічно можливим. На підставі цього експертами було запропоновано єдиний технічно можливий та найменш обтяжливий для суміжних землевласників варіант встановлення земельного сервітуту від території загального користування (Дніпровського шосе, автошлях Н 01) до земельної ділянки позивачки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501, який наведений в дослідницькій частині висновку. Суд вважає висновок експерта таким, що узгоджується з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Подібні положення містяться й у статті 321 ЦК України. Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. У статті 100 ЗК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Аналіз наведених положень цивільного і земельного законодавства України дає підстави для висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Статтею 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати: що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 351/1146/16-ц (провадження № 61-16854св18). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи фактичні обставини у справі, судом встановлено, що позивач не має можливості нормально використовувати належну йому земельну ділянку, задовольнити потребу у вільному проїзді й проході, підключення до мережі електропостачання й комунікацій від вулиці Дніпровського шосе, автошлях Н 01 до земельної ділянки, без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідачів. Положення ч. 1-3 ст. 402 ЦК України визначають, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Аналізуючи відповідні законодавчі положення, можна прийти до висновку, що до звернення до суду із проханням встановити земельний сервітут повинна передувати спроба договірного врегулювання сервітутних правовідносин, і виключно у разі недосягнення домовленості зацікавлена особа може розраховувати на встановлення земельного сервітуту внаслідок рішення суду. Судом встановлено, що сторонами в добровільному порядку не досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту. Як зазначалося вище, позивач неодноразово, до подачі позову до суду зверталася з письмовими зверненням до відповідача-1 [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання із пропозицією укладення договору сервітуту земельної ділянки, при цьому заявляючи про готовність обговорити необхідні умови, інші способи користування земельною ділянкою. За наслідками опрацювання долученого до матеріалів справи висновку комісійної судової експертизи позивачем були змінені позовні вимоги в частині меж території на яку буде розташована дія сервітуту та відповідно переліку земельних ділянок щодо яких запропоновано встановити земельний сервітут, щоіз врахуванням положень ч. 3 ст. 49 ЦПК України прийнята судом до розгляду. При цьому судом враховано, що підстави позову не були змінені позивачем, адже позов містить докладний опис обставин спору між позивачем та відповідачем-1 [PERSON] . При цьому всі нові земельні ділянки, щодо яких згідно заяви про зміну предмету позовних вимог запропоновано встановити земельний сервітут або належать первісному відповідачу -1 [PERSON] безпосередньо або належать повністю контрольованому [PERSON] господарському товариству ТОВ «Баграт», а вказане ТОВ «Баграт» набуло право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3222487000:03:001:1030 за волевиявленням самого [PERSON] на підставі розпорядчого акту - акту внесення майна до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю серія та номер: 5558, 5559 від 16.08.2024 року. Аналогічно за волевиявленням [PERSON] як бенефіціара ТОВ «Баграт» виникло право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3222487000:03:001:0723. Також [PERSON] є співвласником земельних ділянок кадастровий номер 3222487000:03:001:5352, площею 0,0021 га та кадастровий номер 3222487000:03:001:5353, площею 0,1502 га разом з співвідповідачем [PERSON] . При цьому суд враховує, що саме [PERSON] як представник [PERSON] підписала договір резервування земельної ділянки від 22.06.2019 року, що визначав умови набуття позивачем земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501. В матеріалах справи також наявні докази звернень позивача від 21 травня 2025 року до [PERSON] , ТОВ «Баграт» та [PERSON] щодо встановлення земельного сервітуту, що направлені до подачі заяви про зміну предмету позову. Суд не може прийняти як належний та допустимий доказ наданий 06.10.2025 року представником відповідачів ТОВ «Баграт» та [PERSON] адвокатом Юзьковим В. лист від 17 червня 2025 року адресований позивачу, підписаний [PERSON] та [PERSON] , оскільки як вбачається з долучених до листа доказів відповідний документ було направлено лише електронною поштою на адресу [INFO] при тому, що згідно тексту позовної заяви дійсна електронна адреса позивача [INFO] . Доказів направлення такого листа засобами Укрпошти, чи через систему Електронний Суд відповідачами не надано, в той час, як позивач так і її представник мають зареєстровані кабінети в системі Електронний суд. До того ж лист за своїм змістом не містить згоди на встановлення сервітуту мирним шляхом, що підтверджує наявність не вирішеного спору. Розуміння обставини у вигляді недосягнення згоди із власником земельної ділянки щодо встановлення земельного сервітуту, повинно здійснюватися у широкому його трактуванні, зокрема, у випадку, коли зацікавлена особа ініціювала договірне встановлення земельного сервітуту, здійснила дії направлені на встановлення контакту із стороною, але при цьому такого контакту не досягнула, в силу перешкод, викликаних попередньою поведінкою (діями) протилежної сторони, до прикладу, ігноруванням такою стороною поштової кореспонденції із пропозиціями про укладання договору, інше виявлення бездіяльності у відносинах із ініціюючою стороною. Неможливість встановлення договірного контакту, внаслідок попередній перешкоджаючих дій однієї із сторін, як до прикладу, відмова від отримання поштової кореспонденції, її не отримання адресатом за повідомленою останнім поштовою адресою, повинно розцінюватися як недосягнення згоди між сторонами. На підставі досліджених доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов, що обставини на які посилається позивач [PERSON] стосовно неможливості належного використання належної їй земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння позивача, а саме забезпечення права проходу та проїзду транспортним засобом, прокладання комунікацій із електропостачання не може бути задоволено в будь-який інший спосіб, аніж встановлення земельного сервітуту, тобто користування частинами відповідних земельних ділянок, які перебувають у власності відповідачів на право проходу та проїзду транспортним засобом, прокладання комунікацій із електропостачання від вулиці загального користування Дніпровського шосе (автошлях Н 01) до земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501 загальною площею 0,0978 га, яка на праві власності належить [PERSON] . Суд критично оцінює посилання відповідача-1 [PERSON] на відсутність технічних умов на підключення до відповідних мереж, виданих власником таких мереж, оскільки оформлення права землекористування на відповідну частину земельної ділянки має передувати зверненню за оформленнях технічних умов чи інших дозвільних та проєктних документів. До того ж згідно умов (п. 1.1.) наявного в матеріалах справи договору доручення, укладеного 09.07.2019 року між позивачем як довірителем та [PERSON] як повіреним саме на [PERSON] були покладені зобов`язання виконати всі необхідні юридичні дії, пов`язані з будівництвом для та від імені [PERSON] садового будинку на земельній ділянці, включаючи отримання всіх необхідних документів, в тому числі щодо підключення будинку до мереж водопостачання та електропостачання. Очевидним є те, що позивач позбавлена можливості підключити будинок до мережі електропостачання та комунікацій без наявності доказів прав на користування земельною ділянкою. Отже, відсутність документального підтвердження правомірності користування позивачем чужою земельною ділянкою становить для неї перешкоди в користуванні належними їй земельною ділянкою та домоволодінням. Як особа законослухняна позивач прагне вирішити питання щодо користування землею в правовому полі. Також як підтверджується матеріалами справи саме відповідач-1 постійно обмежує фізичний доступ позивачу, членам її сім`ї та сервісним службам (третім особам) до її власного житла через контрольно-пропускного пункту (КПП). Згідно пояснень [PERSON] в справі наявність відповідного КПП під його контролем ним визнається. Як вказано у наявному в матеріалах справи висновку експерта на існуючому проїзді з твердим покриттям від земель загального користування (Дніпровського шосе, автошлях Н 01) до території земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501 розташований контрольно-пропускний пункт, через який фактично здійснюється проїзд і прохід. Даний контрольно-пропускний пункт являє собою капітальну споруду у вигляді стаціонарної арочної конструкції з двома опорами з цегляної кладки та вбудованими приміщеннями з віконними отворами. Між опорами встановлені металеві ворота, що повністю перекривають шлях і обмежують вільний рух транспортних засобів та пішоходів. Споруда обладнана освітлювальними пристроями та зовнішніми інформаційними панелями. Загальна конфігурація конструкції КПП створює фізичну перешкоду, що фактично унеможливлює вільний та безперешкодний доступ до вказаної земельної ділянки. Позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів у зв`язку з не допуском через земельні ділянки відповідачів, що підтверджується довідкою по кримінальному провадженню №12024116140000015, поясненнями позивача та її чоловіка [PERSON] , Протоколами прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.01.2024 року, 22.01.2024 року, 23.01.2024 року, 04.02.2024 року. Ухвалою суду від 29.04.2024 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову у справі шляхом заборони [PERSON] та іншим особам вчиняти будь-які дії які створюють для [PERSON] , членів її сім`ї та сервісним службам (третім особам) обмеження вільного та цілодобового доступу до належного їй будинку, в тому числі, але не виключно, заборонити зачиняти автоматичні ворота на контрольно-пропускному пункті, що перебуває у власності [PERSON] . Досліджуючи питання пропорційності втручання в права відповідачів на мирне володіння майном, суд звертає увагу на наступне. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (зокрема, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Досліджуючи дотримання принципу пропорційності втручання в право відповідачів мирного володіння майном та непорушності права власності суд вважає, що дане втручання у вигляді встановлення земельного сервітуту є необхідним в демократичному суспільстві, без його встановлення позивач не може в повному обсязі користуватися власною земельною ділянкою та будинком, що на ній розташований; це втручання відповідає вимогам законодавства, тобто не є свавільним. Передбачене положенням ст. 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України; встановлення на користь позивача земельного сервітуту (права проходу та проїзду, можливість прокладання комунікацій) відповідає критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, та дотримання справедливого балансу між інтересами позивача та відповідачів, які не позбавляються права володіння відповідними земельними ділянками. Також суд звертає увагу й ураховує що згідно наявними матеріалами справи територія на яку буде поширюватись зона земельного сервітуту вже фактично використовується як дорога загального користування з твердим покриттям для проїзду та проходу мешканців та відвідувачів сусідніх з позивачкою домоволодінь, а отже встановлення сервітуту не призведе до незручностей для відповідних власників. Як вбачається з матеріалів справи саме відповідачем-1 [PERSON] як представником [PERSON] на підставі відповідної довіреності було подано заяву та отримано в інтересах позивача Будівельний паспорт забудови земельної ділянки № 17/17/576, виданий 17.08.2019 року відділом містобудування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, що містить викопіювання з детального плану території Ходосівської сільської ради ОК «СТ «Аргентум плюс», затверджений 09.04.2019 року Розпорядженням голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 242. Відповідний документ містить схему заїзду до земельної ділянки з кадастровим номером 3222487000:03:001:5501, що співпадає із запропонованими у висновку експерта пропозиціями. Щодо розподілу судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вбачає виправданим та обґрунтованим розподілити судові витрати з судового збору (8 478,40 грн) в рівних частинах, тобто по 2826, 13грн. з кожного відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved