Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

21 серпня 2025 року, через систему «Електронний суд», представник позивача ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» - адвокат Пархомчук Сергій Валерійович, який діє на підставі довіреності від 11.07.2025 року, звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за Кредитним договором № 3494303712/248337 від 22.02.2020 року, в сумі 11917,50 грн, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3500,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 8417,50 грн, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 22.02.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем був укладений Кредитний договір № 3494303712/248337, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3500,00 грн., строком на 30 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом 1,85% на добу. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість у розмірі 11917,50 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 3 500,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 8417,5 грн., що становить предмет спору.31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «Сіті Фінанс Груп» укладено Договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило на користь ТОВ «Сіті Фінанс Груп» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, зокрема, за Кредитним договором № 3494303712/248337 від 22.02.2020 року відносно боржника [PERSON] . 03.06.2021 року між ТОВ «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено Договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Сіті Фінанс Груп» відступило на користь позивача права грошової вимоги до боржників за договорами позики, зокрема, за Кредитним договором № 3494303712/248337 від 22.02.2020 року відносно боржника [PERSON] . 25 серпня 2025 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до [PERSON] про стягнення заборгованості та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В прохальній частині позову міститься клопотання про проведення розгляду справи за відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. 15.09.2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» через систему «Електронний суд» подана заява про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи в сумі 10500 грн Відповідач повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду за адресою місця реєстрації, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України та зі згоди позивача ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, 22.02.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 3494303712/248337, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 500,00 грн., строком на 30 днів до 22.03.2020 року , денна процентна ставка 1,85%. Датою укладення договору є дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок картки, вказаний клієнтом . Невід`ємною частиною договору є графік розрахунків та орієнтована сукупна вартість кредиту . В графі «Реквізити та підписи сторін» вказаний номер мобільного позичальника та рахунок [NUMBER] . Договір підписано позичальником електронним підписом [NUMBER] ( а.с 18-21) Довідкою про ідентифікацію ТОВ «ГОУФІНГОУ» підтверджено , що клієнт [PERSON] , з яким було укладено Кредитний договір № 3494303712/248337 ідентифікований товариством ТОВ «ГОУФІНГОУ», акцент договору позичальником здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі одноразовим ідентифікатором R24693 22.02.2020 року ( а.с.13) Позичальником виконано умови Договору та видано відповідачу грошові кошти в сумі 3 500,00 грн., підтвердженням чого є лист за підписом директора ТОВ «ПРОФІТГІД» наданий в межах Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ -2 від 15.09.2018 року з якого слідує, що 22.02.2020 року була здійснена успішна транзакція з перерахування коштів на рахунок [NUMBER] в сумі 3500 грн , призначення платежу: «Видача кредиту №3494303712/248337» ( а.с 30) 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «Сіті Фінанс Груп» укладено Договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило на користь ТОВ «Сіті Фінанс Груп» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, зокрема, за Кредитним договором № 3494303712/248337 від 22.02.2020 року відносно боржника [PERSON] ( а.с 22-25) Згідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31 травня 2021 року право вимоги було відступлено за Кредитним договором № 3494303712/248337 від 22.02.2020 року відносно боржника [PERSON] в сумі 11917,50 грн, яка складається з 3500 грн - залишку та тілу кредиту та 8415,50 грн - залишок по відсотках ( а.с 12) 03.06.2021 року між ТОВ «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено Договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило на користь ТОВ «Сіті Фінанс Груп» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, зокрема, за Кредитним договором № 3494303712/248337 від 22.02.2020 року відносно боржника [PERSON] ( а.с 14-15). Згідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/06/21 від 03 червня 2021 року право вимоги було відступлено за Кредитним договором № 3494303712/248337 від 22.02.2020 року відносно боржника [PERSON] в сумі 11917,50 грн, яка складається з 3500 грн - залишку та тілу кредиту та 8415,50 грн - залишок по відсотках ( а.с 11) На підтвердження оплати за вищевказаними договорами факторингу надані платіжні доручення №37 від 10 червня 2021 року, №36 від 04 червня 2021 року ( а.с 29) та платіжна інструкція № 2 від 09.06ю2021 року ( а.с 32) Таким чином, між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить , що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3494303712/248337 який був укладений 22.02.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] , який підписаний відповідачем електронним підписом R24693, з урахуванням чого з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 3500 грн. Разом з тим суд не погоджується з наданим стороною позивача розрахунком відсотків виходячи з наступного. Відповідно до умов кредитного договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25%річних від суми кредиту в розрахунку1,85% на добу. Тип процентноїставки фіксована. (п. 1.3). Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 22.03.2020. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором (п.1.2). Суд встановив, що відповідач отримані кредитні кошти не повернув кредитору. Докази того, що сторони погодили нарахування процентів у розмірі 1,85% на добу після закінчення строку користування кредитом, у матеріалах справи відсутні. Зазначені висновки суду здійснені з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій зазначено, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Отже, розмір відсотків, за 30 днів становить 1942,5 грн. (3500 х 1,85/100 х30). Доказів того, що відповідач сплатив нараховані проценти у матеріалах справи відсутні. Відповідач не надав контр розрахунку заборгованості за процентами. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 1942,5 грн, яка розрахована судом в межах строку дії договору. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 11917,50 грн., водночас судом вирішено стягнути 5442,50 грн, ( 3500 грн - заборгованість за тілом кредиту та 1942,5 грн - заборгованість по відсоткам), що становить 45,66%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х 45,66%.) = 1106,06 грн. Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правової допомоги № 11/07/2025 від 11.07.2025 укладений з Адвокатом Пархомчук С.В. ( а.с 16-17); акт про отримання правової допомоги від 04.09.2025 ( а.с 44), рахунок № 04.09.2025-4 від 04.09.2025 про сплату коштів за правничу допомогу в сумі 10500 грн.( а.с 49) та платіжну інструкцію кредитового переказу коштів в сумі 10500 грн ( а.с 48) Сума наданих послуг, відповідно до договору становить 10500 грн. Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Суд зазначає, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує зокрема чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що у матеріалах справи є докази того, що крім позовної заяви у цій справі адвокат підготував та подав заяву про розподіл судових витрат. Однак на переконання суду витрати на підготовку цієї заяви не можуть покладатися на відповідача, адже не стосуються правничої допомоги щодо предмета спору, така заява є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню, що відповідає позиції висловленій КЦС Верховного Суду у постанові від 19 червня 2024 року у справі № 170/332/22. Також на переконання суду не були необхідними витрати пов`язані з моніторингом справи у ЄДРСР, адже усі процесуальні документи у справі надсилалися адвокату у його особистий кабінет через систему «Електронний суд», а тому такі витрати не можуть покладатися на відповідача. Враховуючи вищевказане та вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, оскільки суд вирішив стягнути з відповідача 5442,50 грн, що становить 45,66%. від заявленої суми позовних вимог, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що складає 4794,3грн (45,66%. % від 10500,00 грн). Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22. На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, 536, 598, 599, 612, 625, 629, 1048 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial