Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Заступник керівника\~\~Чуднівської окружної\~\~прокуратури Житомирської\~\~області в інтересах держави в особі Краснопільської сільської ради Житомирської області звернувся до суду з позовною заявою,\~\~в якій\~\~просить:\~\~визнати недійсним\~\~договір купівлі - продажу\~\~земельної ділянки\~\~ з кадастровим номером 1825887600:03:000:0160 площею 5,1702 га,\~\~розташовану на\~\~території Краснопільської сільської ради Бердичівського району Житомирської області,\~\~укладений 13.03.2023 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу та зареєстрований за №3685; скасувати державну реєстрацію прав [PERSON] на земельну ділянку\~з кадастровим номером 1825887600:03:000:0160 площею 5,1702 га,\~\~розташовану на\~\~території Краснопільської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2701320818258; визнати недійсним договір оренди про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з кадастровим номером 1825887600:03:000:0160 площею 5,1702 га,\~\~розташовану на\~\~території Краснопільської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, укладений 01.04.2023 між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права користування [PERSON] на земельну ділянку\~з кадастровим номером 1825887600:03:000:0160 площею 5,1702 га,\~\~розташовану на\~\~території Краснопільської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2701320818258; стягнути з відповідачів судові витрати у сумі 12 112 грн. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказав, що постановою Житомирського апеляційного суду від 21.12.2023 задоволено апеляційну скаргу заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури у справі №294/1683/22, скасовано рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 27.01.2023 та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Краснопільської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) члена КСП «імені Леніна» площею 5,1702 га з кадастровим номером 1825887600:03:000:0160. Разом з тим, 04.03.2023 [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення\~Чуднівського районного суду Житомирської області від 27.01.2023,\~реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2701320818258, та, у подальшому, відчужено спірну земельну ділянку [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 13.03.2023, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу та зареєстрований за №3685. 01.04.2023 на підставі договору оренди про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , спірна земельна ділянка перейшла у користування [PERSON] . Реєстрація права приватної власності на земельну ділянку на підставі скасованого судового рішення та її подальше відчуження на користь третіх осіб порушує інтереси держави в особі Краснопільської сільської ради, а тому наявні підстави для визнання недійсними укладених правочинів та державної реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали відзив на позовну заяву, в якому заперечили щодо задоволення позовних вимог. Додатково вказали, що [PERSON] є добросовісним набувачем, право власності на земельну ділянку набула правомірно, договори купівлі продажу та емфітевзису відвідають вимогам ст. 203 ЦК України, не знали та не повинні були знати про незаконність судового рішення, на підставі якого [PERSON] став власником спірної земельної ділянки. При цьому посилаються на вимоги ст. 388 ЦК України про неможливість витребування в добросовісного набувача майна, а отже підстави для визнання укладених ними правочинів недійсними відсутні. Від прокурора надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що ним не ставиться вимога про витребування майна від відповідачів, а обрано інший спосіб захисту, який відновить порушені права [PERSON] та [PERSON] , оскільки у разі визнання судом правочину недійсним кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину або відшкодувати його вартість. У запереченнях на відповідь на відзив відповідачі додатково зазначили, що прокурор не наводить доказів того, що на момент вчинення правочину [PERSON] порушив публічний порядок, а отже до спірних правовідносин не може застосовуватись ст. 228 ЦК України. Не можуть застосовуватися до спірних правовідносин також вимоги ст. 234 ЦК України, оскільки для цього необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину, що прокурором не доведено. Ухвалою суду від 23.06.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.07.2025. У зв?язку з клопотанням відповідачів підготовче судове засідання відкладено на 16.09.2025. Ухвалою суду від 16.09.2025 підготовче провадження закрито, справу призначеного до судового розгляду по суті на 23.10.2025. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач Краснопільська сільська рада Житомирської області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник відповідачів адвокат Пухальська І.С. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог прокурора, додатково зазначила, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, яку набула на законних підставах за оплатним договором. При пред`явленні позову прокурором обрано неналежний спосіб захисту, оскільки визнання договору купівлі продажу недійсним саме з тих підстав, на які посилається прокурор, не відновить порушені права власника. Наголосила, що ст.ст 203, 228 та 234 ЦК України не є застосовними до виниклих правовідносин, оскільки прокурор не навів, що спірний договір порушує публічний порядок або що під час вчинення правочину у сторін не було наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Також зазначила, що [PERSON] у разі задоволення позову безумовно нестиме «надмірний тягар», а тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора. Зважаючи на думку учасників судового процесу та вимоги ст. 223 ЦПК України, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явились. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм правову оцінку, суд дійшов до наступних висновків. Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст. 4 ЦПК України). Відповідно до частин 3 та 4\~ст. 56 ЦПК України, у визначених\~законом\~випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені\~законом\~підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до\~ст. 131-1 Конституції України\~в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом. Частиною 3\~ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"\~передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у відсутності такого органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому\~ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого\~ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. У даному випадку прокурор, звертаючись до суду із позовною заявою відповідно до вимог\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»,\~ст.56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а саме Краснопільську сільську раду Житомирської області. Як зазначив прокурор, набуття [PERSON] права приватної власності, та, у подальшому, [PERSON] права користування на спірну земельну ділянку порушує майнові права Чуднівської територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування в частині розпорядження спірною земельною ділянкою невитребуваною земельною часткою (паєм), в силу вимог чинного законодавства. Як з`ясовано судом, предметом спору у цій справі є нерозподілена земельна частка (пай) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, яка розташована на території Стетковецького старостинського округу Краснопільської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, без визначення її меж в натурі. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Відповідно до частин 4 - 5 ст. 13 зазначеного закону, у разі якщо до 01.01.2028 власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. Таким чином, саме Краснопільська сільська рада Житомирської області виступає розпорядником спірної земельної ділянки у виниклих правовідносинах в цій справі, і саме орган місцевого самоврядування набуває у власність земельну часку (пай) після 01.01.2028 у випадку неоформлення прав на неї власником сертифіката чи його спадкоємцем. На підтвердження невжиття органом місцевого самоврядування заходів з метою самостійного звернення до суду, прокурор надав повідомлення від 07.05.2024 №55-93-1342вих-24, яким проінформовано Краснопільську сільську раду про виявлені факти неправомірного набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1825887600:03:000:0160 площею 5,1702 га, та наявності підстав для вжиття органом місцевого самоврядування заходів реагування, на що відповіді не отримав (а.с. 40-44). 25.12.2024 прокурором повторно повідомлено Краснопільску сільську раду листом за №55-93-3164вих-24 про виявленні порушення інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування з метою вжиття належних заходів реагування, на що отримав 15.01.2025 відповідь про скерування повідомлення прокурора до відділів для опрацювання та вжиття заходів (а.с. 45-49). 23.01.2025 заступник керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області направив Краснопільській сільській раді лист-повідомлення, в якому повідомив орган місцевого самоврядування про намір здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави в особі сільської ради шляхом пред`явлення до Чуднівського районного суду відповідної позовної заяви (а.с. 51-55). Таким чином, враховуючи, що Краснопільська сільська рада упродовж тривалого часу (майже вісім місяців) з моменту виявлення порушень її інтересів не вжила в судовому порядку заходів до їх відновлення та неналежно здійснила свої повноваження з цього питання, суд дійшов висновку, що наявні підстави, визначені ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для пред`явлення цього позову прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування. Щодо суті позовних вимог прокурора Як встановлено судом, рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 27.01.2023 у справі №294/1683/22 за [PERSON] визнано право власності на земельну частку (пай) члена КСП ім. Леніна з кадастровим номером 1825887600:03:000:0160 площею 5,1702 га, розташовану на території Стетковецького старостинського округу Краснопільської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . У подальшому, постановою Житомирського апеляційного суду від 21.12.2023 рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 27.01.2023 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] . Як вбачається з зазначених судових рішень, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1825887600:03:000:0160 площею 5,1702 га,, яка відноситься до категорії нерозподілених, набуто [PERSON] усупереч чинному законодавству, не підтверджено ані родинних відносин [PERSON] з померлим [PERSON] , ані факту набуття померлим за життя права власності на спірну земельну ділянку. З викладеного вбачається недобросовісність дій [PERSON] , який звернувся до суду про визнання за ним права власності на майно, не маючи жодних правових підстав для цього, а скасування рішення суду, на підставі якого останній набув право власності на вказане майно, фактично свідчить про відсутність будь яких правомочностей у [PERSON] щодо розпорядження таким майном. Згідно зі\~статтею 202 Цивільного кодексу України\~(далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями\~статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що [PERSON] , укладаючи спірний договір відносно земельної ділянки (нерозподіленої земельної частки (паю)) з кадастровим номером 1825887600:03:000:0160 площею 5,1702 га з відповідачами, в момент вчинення правочину не був наділений необхідним обсягом прав щодо цієї ділянки, що є підставою для визнання такого правочину недійсним. А отже, спірний правочин на даний час суперечать актам цивільного законодавства. З урахуванням наведеного, оскільки скасування рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 27.01.2023 усуває презумпцію правомірності укладеного в подальшому договору купівлі - продажу щодо цієї нерухомості, тому всі права, набуті відповідачами за таким договором не можуть здійснюватись та породжувати будь-які правові наслідки. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Щодо доводів представника відповідачів про неправильно обраний прокурором спосіб захисту речових прав органу місцевого самоврядування, оскільки належним способом захисту у цій справі є витребування спірного майна від відповідачів на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власникові. Згідно із нормою\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Речово-правові способи захисту, одним з яких є віндикація (статті\~387,\~388 ЦК\~\~\~\~України), базуються на праві власності як абсолютному праві, що діє проти необмеженого кола осіб. Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц та від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13). Предметом же спору у цій справі є захист права органу місцевого самоврядування на земельну частку (пай). Відповідно до частин 4 - 5 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», сільська, селищна, міська рада набуває право власності на невитребувану земельну частку (пай) лише після 01.01.2028 на підставі рішення суду у порядку визнання майна безхазяйним та лише у випадку, якщо до цього часу власник або його спадкоємець не оформив право власності на таку земельну ділянку. Тобто на даний час Краснопільська сільська рада Житомирської області не володіє правомочностями власника спірного майна, а лише має правомірний (цивільний) інтерес на визнання такого майна безхазяйним після 01.01.2028 та отримання його у власність територіальної громади на підставі рішення суду. Такі законні очікування територіальної громади в особі Краснопільської сільської ради кореспондуються з її майбутнім правом набути у власність невитребувану земельну частку (пай), реалізація якого станом на час вирішення цього спору є неможливою. Отже, територіальна громада на час вирішення цього спору має лише законний інтерес, який полягає у забезпеченні того, щоб майно, яке може бути визнано безхазяйним, не було незаконно передано третім особам, оскільки від цього залежить подальша можливість переходу такого майна у власність територіальної громади. Законний інтерес територіальної громади у цій справі передбачає необхідність забезпечення перебування предмета недійсного правочину у первинному правовому становищі, а тому саме визнання правочину недійсним у цьому конкретному випадку є ефективним способом захисту інтересу територіальної громади, так як вона не є власником майна та позбавлена можливості скористатися правомочністю власника на витребування майна в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України. Крім того, визнання недійсними незаконно оформлених права власності та емфітевзису на земельну частку (пай), також відновить майнові права органу місцевого самоврядування на спірну земельну ділянку, передбачені статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», які припинились внаслідок укладання зазначених договорів. Разом з тим, слушними є аргументи представника відповідачів про те, що прокурор при обґрунтуванні позовних вимог невірно посилається на вимоги ст. ст. 228 та 234 ЦК України, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що у момент укладення спірного договору купівлі продажу чи емфітевзису хоча б в однієї зі сторін був умисел, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна територіальної громади, незаконне заволодіння ним, або правочини вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами. Однак, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд. Самостійне застосування судом для прийняття рішення норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Зважаючи на викладене, суд вважає необґрунтованим застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст. 228 та 234 ЦК України та відхиляє таке. Тож, ураховуючи вищезазначене,

Outcome: approved