Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрпошта» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, у якій позивач просить поновити [PERSON] на посаді листоноші у Відділенні поштового зв`язку № 11 м. Одеса/Група територіального управління мережею відділень 15.02. Акціонерного товариства «Укрпошта», стягнути з АТ «Укрпошта» на користь [PERSON] середній заробтіок за час вимушеного прогулу з 1 липня 2025 року до дня поновлення на роботі. Позовна заява обґрунтована тим, що з 25.08.1969 позивачка почала працювати в Одеському поштамті, який реорганізовувався та змінював назву. З 01.07.2023 позивачку перевели на посаду листоноші 1 класу в АТ «Укрпошта» у відділенні поштового зв`язку № 1 м. Одеси. Наказом № 5241_01/к від 30.06.2025 позивачку було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] вважає звільнення незаконним, оскільки 27.06.2025 заступник начальника відділення поштового зв`язку № 11 м. Одеси надала позивачці заяву для підписання та вказала, що начальник відділення поштового зв`язку № 11 м. Одеси вимагає терміново її підписати. Після того, як позивачка усвідомила, що її ввели в оману та примусили підписати зразок заяви на звільнення під виглядом скорочення посади позивачка через мобільний додаток «Укрпошта Персонал» подала заяву про відкликання заяви на звільнення. У відповідь на цей лист було надано відповідь з електронної пошти на електронну пошту поштового відділення № 11 м. Одеси, що звернення оброблене, пані [PERSON] завчасно знала про звільнення і усвідомлено підписала заяву, у відкликанні звільнення було відмовлено. Ініціатором звільнення був роботодавець АТ «Укрпошта», а відповідно до Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця мало здійснюватися з підстав, визначених статтями 40-41. Вважає, що під виглядом звільнення за угодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України АТ «Укрпошта» здійснювала приховане скорочення штату листонош. [PERSON] не ознайомили з наказом про звільнення в день звільнення, тобто вона не висловила свою згоду з фактом звільнення та підставами для звільнення. У трудову книжку не було внесено відповідного запису про звільнення, позивачці її просто видали. 03.07.2025 позивачці надійшла копія наказу про звільнення від 27.06.2025 № 5241_01/к з довідкою про зарплату за червень 2025 року. Тому [PERSON] вважає, що її має бути поновлено на роботі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлений десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви мали бути усунені шляхом: подання уточненої (нової редакції) позовної заяви, у якій визначити ціну позову на день звернення із вказаною позовною заявою до суду; конкретизування позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначення суми грошових коштів, яку просить стягнути позивач; надання суду обґрунтованого розрахунку суми середнього заробітку, яку просить стягнути позивач. 17.09.2025 до Приморського районного суду м. Одеси від позивачки [PERSON] надійшла позовна заява (уточнена) з визначенням ціни позову, конкретизуванням позовних вимог та наданням суду обґрунтованого розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В уточненій позовній заяві [PERSON] просить поновити її на посаді листоноші у Відділенні поштового зв`язку № 11 м. Одеса/Група територіального управління мережею відділень 15.02. Акціонерного товариства «Укрпошта», стягнути з АТ «Укрпошта» на користь [PERSON] середній заробтіок за час вимушеного прогулу з 1 липня 2025 року по 15 вересня 2025 року в сумі 17368,89 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2025 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 25.11.2025. 18.11.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що 27.06.2025 позивачка звернулась до АТ «Укрпошта» з заявою від 27.06.2025, в якій просила звільнити її з роботи за угодою сторін з 30.06.2025. АТ «Укрпошта» погодилось з пропозицією позивачки, викладеній в заяві. 27.06.2025 АТ «Укрпошта» було видано наказ від № 5241_01/к про припинення трудового договору (контракту), яким листоношу відділення поштового зв`язку № 11 м. Одеса [PERSON] , було звільнено з 30.06.2025 за угодою сторін п. 1 статті 36 КЗпП України. 30.06.2025 в день звільнення з позивачкою було проведено повний розрахунок по заробітній платі та надіслано наказ про звільнення та розрахунок при звільненні (опис вкладення та поштові квитанції додаються). Наказ про звільнення та розрахунок при звільненні були отримані позивачкою особисто 03.07.2025. Розрахунок при звільненні, а також інформація про звільнення були доступні позивачці з 30.06.2025 в особистому кабінеті додатку «Укрпошта персонал». Трудова книжка на підставі заяви позивачки від 11.09.2024 перебувала у останньої на збереженні. З заявою про внесення запису в трудову книжку позивачка не зверталась. 04.07.2025 на електронну адресу АТ «Укрпошта» надійшла сканована копія заяви позивачки від 27.06.2025 про скасування заяви про звільнення за угодою сторін від 27.06.2025. 08.07.2025 АТ «Укрпошта» листом № 1.03.001.-26689-25 від 08.07.2025 «Про розгляд заяви про скасування заяви на звільнення» повідомило Позивача про відмову в задоволенні заяви. Позивачка не навела переконливих доказів і мотивів тиску на неї роботодавця, а також доказів, які б свідчили про неприязне чи упереджене ставлення до неї роботодавця. У судове засідання 25.11.2025 з`явились представник позивача - адвокат Макаренко Наталія Аурелівна, представник відповідача - адвокат Гоч Вячеслав Миколайович (у режимі відеоконференції). Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Розгляд справи відкладено на 01.12.2025 у зв`язку із витребуванням судом читабельних копій доказів, доданих позивачем до позовної заяви. У судове засідання 01.12.2025 з`явились представник позивача - адвокат Макаренко Наталія Аурелівна, представник відповідача - адвокат Гоч Вячеслав Миколайович (у режимі відеоконференції). Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 01.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, та відклав ухвалення та про голошення рішення до 09.12.2025. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши учасників справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захи-щаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному пра-во на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 5-1 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 (надалі - Пленум ВСУ № 9) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до п. 8 Пленуму ВСУ № 9 судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Суд встановив, що 25.08.1969 [PERSON] була прийнята поштарем в Одеський поштамт. У подальшому позивачка неодноразово переводилась у зв`язку з реорганізацією та з інших підстав, у 2006 році звільнялась з роботу та приймалась на роботу листоношею 11 відділення зв`язку. 01.07.2023 [PERSON] була переміщена з Одеської дирекції АТ «Укрпошта» в АТ «Укрпошта» з підстав централізації на рівень АТ «Укрпошта». 27.06.2025 [PERSON] підписала заяву, адресовану Генеральному директору АТ «Укрпошта», про звільнення її з роботи з 30.06.2025 за угодою сторін. 27.06.2025 Начальник сервісного обслуговування персоналу (Хаб) Східного регіону Юлія Осадча видала наказ № 5241_01/к про припинення трудового договору (контракту), яким наказано звільнити з 30.06.2025 [PERSON] , листоношу відділення поштового зв`язку № 11 м. Одеса/Група територіального управління мережею відділень 15.02., за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. Наказ був направлений позивачці засобами поштового зв`язку цінним листом з описом 30.06.2025 та отриманий нею 03.07.2025, що підтверджується наявним у матеріалах справи описом вкладення до цінного листа та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 05053331102231. Як вбачається із заяви [PERSON] від 11.09.2024 про надання на зберігання трудової книжки та з пояснень, наданих представником позивача у судовому засіданні, трудова книжка позивачки зберігалась у неї. З наданої представником позивача роздруківки з електронної пошти [INFO] вбачається, що 27.06.2025 від імені листоноші [PERSON] був направлений електронний лист, у якому вона просила скасувати заяву про звільнення за угодою сторін від 27.06.2025, оскільки вона підписала її випадково, необмірковано, не була попереджена про скорочення її робочого місця заздалегідь. У заяві зазначила, що бажає продовжувати трудові відносини, а заяву про звільнення просить вважати недійсною. З електронної пошти [INFO] надана відповідь, у якій зазначається про надходження заяви [PERSON] в мобільному додатку «Укрпошта Персонал» щодо відкликання заяви на звільнення. 27.06.2025 [PERSON] написала та направила засобами поштового зв`язку заяву, адресовану Генеральному директору АТ «Укрпошта», про скасування заяви про звільнення за угодою сторін від 27.06.2025, оскільки вона підписала її випадково, необмірковано, не була попереджена про скорочення її робочого місця заздалегідь. У заяві зазначила, що бажає продовжувати трудові відносини, а заяву про звільнення просить вважати недійсною. Листом АТ «Укрпошта» віх. № 1 .03.00 l.-2 6689 -25 від 08.07.2025 [PERSON] повідомлено про відмову в анулюванні заяви про звільнення. Із сукупності зазначених доказів вбачається, що у день написання заяви про звільнення позивачка звернулась до відповідача із заявою про відкликання своєї заяви. Однак, відповідач відмовився анулювати домовленість про припинення трудового договору згідно раніше поданої заяви. У постанові від 19.10.2022 у справі № 335/8636/20, провадження № 61-7650св22 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. У разі коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у разі взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Водночас саме оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що у цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. При цьому законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Так, нормами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язку приймати відкликання працівником своєї заяви про звільнення у разі досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін. Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості можливе лише у разі взаємної згоди на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Про необхідність взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України зазначено також у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц (провадження № 61-14807св18), від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/3268/19 (провадження № 61-2147св20). Враховуючи, що заява про звільнення за угодою сторін підписана позивачкою, у відповідній заяві [PERSON] зазначила конкретну дату звільнення - 30.06.2025, яку відповідач погодив, наявні підстави для висновку про свідоме волевиявлення позивачки щодо звільнення на підставі пункту 1 часини першої статті 36 КЗпП України. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження доводів позивачки щодо вчинення на неї будь-якого тиску або введення її в оману з метою написання нею заяви про звільнення. Оскільки підстави для поновлення позивачки на роботі судом не встановлені, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed