Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2025 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 58163,70 грн, з них: 57670,00 грн - кошти списані з карти, 473,70 грн - комісія банка за списання коштів, 20,00 грн - розблокування карти. В позові позивач зробив заяву відповідно до положень ст. 141 ЦПК України про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, докази на підтвердження яких (в остаточному розмірі) надасть суду після завершення судового розгляду. 25.11.2025 представник позивача адвокат Левченко А.О. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в справі щодо вирішення питання розподілу судових витрати, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. 01.12.2025 від представника АТ «Ощадбанк» Бершадської І.М. надійшли заперечення на заяву про відшкодування та стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу. АТ «Ощадбанк» вважає, що зазначений у заяві представника Позивача розмір суми витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 16 000,00 грн. є завищеним, не відповідає критеріям розумності її (суми) розміру, дійсності та необхідності. Вбачається, що розмір заявлених витрат є неспівмірним складності справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, ціною позову. Представником позивача не зазначено який обсяг часу витрачено на кожну з вищезазначених послуги, оскільки такі дані відсутні у наданих копіях документів. Також у позовній заяві від 21.10.2024 представником Біліченко Г.А. зазначено витрати на професійну правничу допомогу (гонорар адвоката) в суді І інстанції в сумі 11 000 грн., а не 16 000 грн. Також у наданих представником Позивача платіжних інструкціях від 08.03.2025 на суму 2 000 грн., від 06.05.2025 на суму 2000 грн., від 14.11.2025 на суму 1000 грн. зазначено платником: «транзит.рахунок платежі_DN, DG, DZ», зазначено код платника [NUMBER] (тоді як РНОКПП [PERSON] [NUMBER] ). Отже, у платіжних інструкціях від 08.03.2025, від 06.05.2025, від 14.11.2025 відсутні дані щодо [PERSON] . Виникає питання яке відношення [PERSON] має до платежів за платіжними інструкціями від 08.03.2025, від 06.05.2025, від 14.11.2025. Виходячи з вищенаведеного, вважають, що представником Позивачем не надано належних та допустимих доказі на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у справі №127/34729/24 за позовом [PERSON] до Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів. Також вбачається, що вказана у заяві вартість правничої допомоги по даній справі суперечить принципу розумності та співмірності. Тому, представник відповідача просить відмовити у розподілі, відшкодуванні судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн та їх стягненні з АТ «Ощадбанк» на користь позивача. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У судове засідання сторони не викликалися, що відповідає положенням ст. 270 ЦПК України. Оглянувши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2025 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 58163,70 грн, з них: 57670,00 грн - кошти списані з карти, 473,70 грн - комісія банка за списання коштів, 20,00 грн - розблокування карти. При цьому, питання щодо витрат на професійну правничу допомогу суд не вирішував. Як слідує зі змісту позовної заяви, у її тексті представником позивача зазначено, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу на момент позову 11000,00 грн, за наявності додаткових витрат на правничу допомогу вони з детальним розрахунком в подальшому. В судовому засіданні 12.11.2025 представник позивача зазначив, що буде звертатися з остаточними вимогами щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в установленому законом порядку. Право на відшкодування судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на відшкодування судових витрат (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01). Так, ст. 15 ЦПК України гарантовано право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Тобто в разі звернення особи за захистом та/або представленням своїх прав та інтересів саме до адвоката, а не іншого спеціаліста в сфері юриспруденції, право на відшкодування відповідних витрат гарантується Законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України) шляхом подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; 3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . За ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Як слідує з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України); 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 246 ЦПК України визначено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Так, під час судового засідання 12.11.2025, на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представником позивача адвокатом Левченко А.О. зроблено відповідну заяву про відшкодування витрат на правничу професійну допомогу, згідно з якої докази надання такої допомоги будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Судом встановлено, що інтереси позивача [PERSON] справі за вищевказаним позовом представляв адвокат Левченко А.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 09.10.2024, ордеру від 10.10.2024 серії АВ №1158786 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29.01.2021 серії ВН № 000745. З акта прийому-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 14.11.2025 слідує, що Адвокатським бюро «АРТЕМ ЛЕВЧЕНКО» в особі адвоката Левченка Артема Олександровича, з 09.10.2024 по 12.11.2025, виконано згідно Договору про надання правничої допомоги від 09.10.2024 по 12.11.2025 виконано згідно Договору про надання правничої допомоги від 09.10.2024 такі роботи: - надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань у справі щодо стягнення на користь Клієнта грошових коштів, підготовка та подача до суду позовної заяви про захист прав споживачів - 8 год. 00 хв., - 10 000 грн; - участь у судових засіданнях (18.11.2024, 10.12.2025, 29,01.2025, 05.03.2025, 10.04.2025, 15.05.2025, 17.06.2025, 20.08. 2025, 30.09.2025, 12.11.2025) - 6000 грн. Загальна вартість послуг Адвокатського бюро «АРТЕМ ЛЕВЧЕНКО» в особі адвоката Левченка Артема Олександровича, за Договором про надання правничої допомоги від 09 жовтня 2024 року, яку Клієнт сплатив адвокатському бюро, складає 16 000 грн. Вказаний розмір понесених судових витрат, підтверджується: платіжною інструкцією №@2PL883222 від 06.05.2025 (сума 2000,00 грн); платіжною інструкцією №@2PL402775 від 08.03.2025 (сума 2000,00 грн); платіжною інструкцією №0.0.3932569128.1 від 09.10.2025 (сума 11000,00 грн); платіжною інструкцією №@2PL923574 від 14.11.2025 (сума 1000,00 грн). Суд не бере до уваги заперечення представника АТ «Ощадбанк» щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження, понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом. Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Представник АТ «Державний ощадний банк» заперечуючи проти задоволення заяви про судові витрати на правничу допомогу вказує на те, що розмір витрат є завищеним та неспівмірним до предмету позову. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, заперечень представника позивача, принципів розумності та співмірності, суд приходить до висновку про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до розміру 12000,00 гривень.

Outcome: partial