Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

16.05.2025 року до Подільського міськрайонного суду Одеської області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , понесені додаткові витрати на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 37 962 грн.; стягнути щомісячно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частки доходу платника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення з цією заявою до суду до досягнення 23-х років, за умови продовження навчання. В обґрунтування заявленого \~позову посилається на те, що \~ [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідач аліменти сплачує, боргів не має, однак, донька виявила бажання навчатись на дизайнера у Польщі, вивчати польську мову, виникла необхідність лікування та проживання в гуртожитку, тобто позивачем були понесені додаткові витрати викликані особливими обставинами. Ці додаткові витрати виникли до повноліття доньки. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було розподілено судді Дзюбинському А.О., який ухвалою від 11 червня 2025 року матеріали цивільної справи направив до Київського районного суду м. Одеси для розгляду в порядку територіальної підсудності. Матеріали цивільної справи надійшли до Київського районного суду м. Одеси 08 липня 2025 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 10.07.2025 року відкрито провадження\~в цивільній\~справі та призначено судове засідання на 09.09.2025 року о 12 год. 00 хв. 19.08.2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась з клопотанням про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Заява була передана судді 05.09.2025 року. Ухвалою суду від 09.09.2025 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції по цивільній справі №505/1620/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, до досягнення дитиною двадцяти трьох років та стягнення додаткових витрат на дитину, відмовлено. Судове засідання, призначене на 09.09.2025 року о 12 год. 00 хв. було відкладено у зв`язку з неявкою позивача та її представника до 21.10.2025 року до 12.30 год. 15.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву. 24.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву. 29.09.2025 року через систему «Електронний суд» від [PERSON] надійшла заява про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача та додаткові пояснення по справі. 16.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшли Додаткові пояснення по справі. Ухвалою суду від 21.10.2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Розгляд справи відкладено для повідомлення третьої особи до 20 листопада 2025 року о 14.00 годин. 13.11.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення та додаткові пояснення по справі. 19.11.2025 року через систему «Електронний суд» від третьої особи [PERSON] надійшли Додаткові пояснення по справі. 19.11.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення по справі. Судове засідання, призначене на 20.11.2025 року, було відкладено за клопотанням сторін, для можливості врегулювання спору мирним шляхом до 05.12.2025 року до 11.00 год. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 04.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Дрогобецької Тетяни Юріївни надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 05.12.2025 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника; підтримав позицію, викладену у Відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. На підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 20.08.2020 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 05.12.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 11.02.2010 року. На підставі\~виконавчого листа,\~виданого 24.07.2007\~року Котовським\~міськрайонним судом\~Одеської області\~у справі\~№ 2-163/2007\~з [PERSON] \~стягувались аліменти\~на користь\~ [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , в розмірі частини всіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 02.07.2007 року до 17 травня 2025 року. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Встатті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141\~СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із вимогами ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До передбаченої ст.185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Аналогічні висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 26 серпня 2020 року в справі №336/1488/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, в залежності від особистих, індивідуальних особливостей дитини. У Постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18, від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20, від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19, викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосуєтьсястаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №320/383/19 (провадження №61-18284св19) та 09 вересня 2019 року у справі №344/5315/18 (провадження №61-6722св19). У Постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Отже, законом передбачено рівність прав та обов`язків батьків. Відповідно до норм матеріального права брати участь у додаткових витратах на дітей зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат, позивачка надає розрахунок таких витрат: за проходження інтенсивного курсу польської мови для іноземців у Школі польської мови «Поліглотка» 21384 грн.; за орендну плату за проживання у студентському гуртожитку № 7 «Геркулес» з 01.10.2024 по 30.06.2025 46070,20 грн.; за консультації лікаря 8470 грн. Задовольняючи позов частково, суд бере до уваги, що згідно матеріалів справи, [PERSON] сплатив на виконання свого обов`язку зі сплати аліментів у період з жовтня 2024 року по травень 2025 (включно) суму коштів у розмірі 57209,64 грн., в той час як [PERSON] третя особа по справі отримала від матері лише 34090 грн. зі сплачених батьком грошових коштів. Таким чином, враховуючи, що дитина у вказаний період часу з матір`ю не проживала, так як постійно перебувала у Польщі, [PERSON] отримала кошти з суми сплачених [PERSON] аліментів у розмірі 23150 грн., безпідставно не надавши вказані кошти їх спільній дитині, яка з 01.10.2024 року проживає окремо. Крім того, згідно матеріалів справи, відповідачем сплачено 5000 гривень за курси польської мови, що підтверджується Додатковими поясненнями [PERSON] (а.с. 104). Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені додаткові витрати на доньку [PERSON] у сумі 9812 гривень (37962 гривень (заявлені в позовних вимогах) 29836,01 гривень (сплачені відповідачем на рахунок позивача, але не перераховані третій особі) 5000 гривень (сплачені відповідачем за курси польської мови). Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання до досягнення дитиною двадцяти трьох років, суд зазначає наступне. [PERSON] є студенткою [PERSON] , факультету управління за спеціальністю «Дизайн та управління проектами», першого семестру. Денна форма навчання, бакалаврат, тривалість навчання 3 роки (6 семестрів). Дата початку навчання 01.10.2024 рік, планована дата завершення навчання 30.09.2027 рік, що підтверджується довідкою № R-WZ-D.4480.1186.2024. У Відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що не має можливості забезпечити сплату коштів у розмірі частини свого заробітку, з огляду на відсутність матеріальної можливості, що спричинене наявністю у нього обставин у вигляді необхідності піклування за малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , літньою матір`ю [PERSON] , а також утримання сім`ї, з огляду на те, що він один отримує заробітну плату в достатньому для цього розмірі. Відповідач зазначає, що 29.07.2015 року він одружився з [PERSON] . У їх шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . На даний момент, їх сім`я проживає за адресою: [ADDRESS] , яка належить у рівних частках як [PERSON] так і [PERSON] . Зазначає, що з огляду на те, що [PERSON] має заробітну плату на рівні мінімальної матеріальне забезпечення їх сім`ї, в тому числі, сплата платежів за комунальні послуги покладена на відповідача. Крім того, мати відповідача [PERSON] [INFO] , є пенсіонеркою за віком. Стверджує, що розмір пенсійних виплат, які вона отримує, є недостатнім для забезпечення себе продуктами, ліками. З огляду на викладене, відповідач періодично допомагає своїй матері, як надаючи грошові кошти, так і шляхом придбання продуктів та необхідних ліків. Вважає, що за наведених обставин, які підтверджуються матеріалами, які додаються до цього відзиву, [PERSON] не має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у заявленому в позові розмірі, оскільки максимальна сума коштів, яку може надавати відповідач дорівнює 1/6 від усіх видів його заробітку (доходу). Згідно з вимогами ст. 199 СК України, якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.\~ Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд \~враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають \~істотне значення. Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15. Як роз`яснено у п.20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч. 2\~ст. 200 Сімейного кодексу України) З урахуванням часткового визнання відповідачем позову, Суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дочки у розмірі 1/5 частини від усіх видів доходу (заробітку). Суд, виходячи з принципів справедливості та розумності, приходить до висновку про те, що сума аліментів на утримання повнолітнього доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) платника аліментів, буде достатньою та посильною для відповідача. Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом .\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності\~до ч.ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.\~ Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за\~\~один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи, що позивач, відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: partial