Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЙЛ СТАРТ» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до запису в трудовій книжці її було звільнено 19.05.2025 року за власним бажанням. Під час перебування в трудових відносинах, відповідач заробітну плату виплачував нерегулярно, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі: 68\~154, 38 гривень. На підставі викладеного представник позивача просить: поновити строки на звернення до суду, стягнути з відповідача на користь відповідача нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі: 68\~154, 38 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи за правилами спрощеного позовного провадження. Чергове судове засідання у справі призначено на 08 грудня 2025 року, сторони до суду не з`явились. Позивач [PERSON] звернулась на адресу суду з заявою про слухання справи за її відсутності, відповідно до якої зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити (а.с.25). Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЙЛ СТАРТ» про час та місце слухання справи повідомлено (а.с.26), причини не явки суду повідомлені не були, заперечення на позов не надано. Підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Після звільнення відповідач не розрахувався з позивачем, станом на дату звільнення не виплачена заробітна плата становить 68\~154, 38 гривень. Судом встановлено, що відповідно до Наказу № 118-к від 16.05.2025 року [PERSON] звільнено з посади оператора заправних станцій 3 розряду, АЗС № 76, 19.05.20025 року, згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Згідно наказу встановлено, невикористана кількість відпусток 3 календарних дні (а.с.7). Зазначені обставини підтверджуються копію трудової книжки (а.с.8-9). На підтвердження наявності нарахованої але не виплаченої заробітної плати позивачем надано виписку по картковому рахунку (а.с.12-15). Судом встановлено, що колектив АЗС №76 ТОВ «Ойл Старт» звертався на адресу керівника з проханням сплатити заборгованість по заробітній платі (а.с.16;17;18). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У статті 94 КЗпП вказано, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Системний аналіз цих норм дає підстави для висновку про те, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать як на підставі норм Закону України «Про оплату праці», так і Кодексу Законів про працю в Україні. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. У рішенні ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» суд наголосив на тому, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1\~211, 20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved