Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання зобов`язання за умовами договору позики від 27 березня 2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування вимог зазначив, що між [PERSON] (далі - первісний кредитор) та [PERSON] (далі - новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (цесії) від 28 березня 2019 року, відповідно до яких позивач отримав право грошової вимоги до відповідача. ІІ. Процесуальні дії у справі Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. При цьому в позові представник позивача зазначив, що у разі своєї неявки не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, а у разі неявки відповідача не проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, за наявними у справі матеріалами та відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалити заочне рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Суть спору сторін зводиться до неналежного виконання зобов`язання відповідачем за договором позики, яку надано [PERSON] та право на яку відступлено позивачу. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] позику в розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, яку зобов`язався повернути до 31 травня 2025 року (а.с.11). 28 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги (цесії) (а.с. 9). Пунктом 1.2 договору від 28 березня 2019 року визначено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає право вимоги до відповідача, який є боржником первісного кредитора за розпискою від 27 березня 2019 року. На виконання умов договору цесії від 28 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення боргу, що підтверджується повідомленням від 22 жовтня 2024 року (а.с.10). Однак відповідач свої зобов`язання не виконав належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 6000 тисяч доларів США та 3 % річних у розмірі 492,16 доларів США. IV. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування Відповідно до частини першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦПК України) зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 512 ЦК України передбачено, що підставою для заміни кредитора у зобов`язанні може бути передання його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. (статті 513, 514 ЦК України) Частинами 1,2 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Частинами 1, 3 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом НБУ на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу під час виконання судового рішення. З урахуванням зазначеного, суд вважає доведеною наявність заборгованості відповідача в загальному розмірі 6492,16 доларів США. При цьому, матеріали справи не містять спростування такої заборгованості відповідачем, а також жодних доказів погашення [PERSON] заборгованості перед позивачем, що порушує право останнього. Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії спорів, суд убачає достатньо підстав для задоволення позову в повному обсязі. У зв`язку з чим, згідно з вимогами статей 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2160 грн. На підставі статей 509, 512, 513, 514, 533, 625, 1049, 150 ЦК України та

Outcome: approved