Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

19 листопада 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 листопада 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 грудня 2025 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 12 квітня 2021 року між [PERSON] і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 373764337, відповідно до умов якого відповідачеві було видано кредит у розмірі 6 500 грн. строком на 7 днів зі сплатою відсотків у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач зобов`язання не виконала, кошти не повернула, відсотки не сплатила, тому станом на 06 березня 2023 року виникла заборгованість за кредитним договором № 373764337 у розмірі 20 434 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 500 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 13 934 грн. На підставі додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеному між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 373764337 від 12 квітня 2021 року. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 373764337 від 12 квітня 2021 року перейшло до позивача. Просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 373764337 від 12 квітня 2021 року у розмірі 20 434 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. Представник позивача просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ, підсудних Приморському районному судові міста Маріуполя Донецької області, Лівобережному районному судові міста Маріуполя Донецької області та Мангушського районному судові Донецької області на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 2021 року між [PERSON] і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 373764337, відповідно до умов якого відповідачеві було видано кредит у розмірі 6 500 грн. строком на 7 днів зі сплатою відсотків у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 6-8). 12 квітня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] 6 500 грн. (а.с. 9). На підставі додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеному між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 373764337 від 12 квітня 2021 року (а.с. 12-14, 16). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 373764337 від 12 квітня 2021 року перейшло до позивача (а.с. 17-18). Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким ідентифікатором є повідомлення з кодом MNV986АТ у розділі «Реквізити та підписи сторін» (а.с. 8 оберт). Тобто, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач перед позивачем свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконала, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором. Щодо позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 373764337 від 12 квітня 2021 року, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, за наступних підстав. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 373764337 від 12 квітня 2021 року, розмір заборгованості складає 20 434 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 500 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 13 934 грн. (а.с. 20). Проте, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаним договором підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. З наданих позивачем доказів вбачається, що кредитний договір № 373764337 від 12 квітня 2021 року було укладено на строк 7 днів з 12 квітня 2021 року по 19 квітня 2021 року, розмір відсотків за користування кредитом за вказаний період складає 773 грн. 50 коп. із розрахунку базової відсоткової ставки в розмірі 1,7 % за кожен день користування кредитними коштами у межах дії кредитного договору (а.с. 6-8). Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, після спливу строку чинності договору, позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 373764337 від 12 квітня 2021 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, відповідач свої зобов`язання не виконує, то позов підлягає задоволенню та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 373764337 від 12 квітня 2021 року у розмірі 7 128 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 500 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 628 грн. 50 коп., оскільки боржником було сплачено 145 грн. в рахунок сплати відсотків, у задоволенні інших позовних вимог відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. (а.с. 1). З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 056 грн. 33 коп. (7 128 грн. 50 коп. х 3 028 грн. / 20 434 грн. = 1 056 грн. 33 коп.). Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» складає 8 184 грн. 83 коп. (7 128 грн. 50 коп. + 1 056 грн. 33 коп. = 8 184 грн. 83 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial