Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У липні 2025 року Позивач, ПрАТ «СК «АРКС», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 13 843,69 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.09.2023 року в м. Одесі по вул. Рішельєвська, буд. 8, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля «Lexus», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП встановлена постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2023 року у справі № 522/19806/23. На момент ДТП автомобіль «Lexus» був застрахований у ПрАТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування (КАСКО). Визнавши подію страховим випадком, позивач виплатив власнику пошкодженого автомобіля страхове відшкодування у розмірі 66 829,08 грн (з урахуванням вирахуваної несплаченої частини премії загальний розрахунок склав 70 814,08 грн). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz» була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (поліс № 215010230). АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача у межах ліміту відповідальності та з урахуванням зносу в розмірі 56 970,39 грн. Посилаючись на положення ст. 993, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, на суму різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою від страховика цивільної відповідальності, що становить 13 843,69 грн (70 814,08 грн 56 970,39 грн). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що він працює в АТ КБ «ПриватБанк» з 2019 року на посаді інкасатора-водія. Автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. [NUMBER] , яким він керував у момент ДТП, належить АТ КБ «ПриватБанк» та закріплений за ним згідно з наказом для виконання службових обов`язків. Відповідач наголосив, що під час дорожньо-транспортної пригоди 26.09.2023 року він перебував на роботі та безпосередньо виконував свої трудові (посадові) обов`язки інкасатора-водія. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки згідно з нормами чинного законодавства (ст. 1172 ЦК України) шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків, має відшкодовувати роботодавець. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 07 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПрАТ «Страхова група «ТАС» та АТ КБ «ПриватБанк». Судове засідання було відкладено. Треті особи, ПрАТ «СГ «ТАС» та АТ КБ «ПриватБанк», належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання своїх представників не направили, письмових пояснень щодо позову або відзиву не надали. Інших заяв чи клопотань, які б мали значення для вирішення справи по суті, від учасників процесу не надходило. Заходи забезпечення позову чи доказів судом не вживалися. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 26 вересня 2023 року о 13 год. 40 хв. в м. Одесі, по вул. Рішельєвська, буд. 8, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та припаркованого автомобіля «Lexus», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2023 року у справі № 522/19806/23, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. На момент настання ДТП автомобіль «Lexus», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «СК «АРКС» згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту № 153088Га3о від 03.05.2023 року. Виконуючи умови договору страхування, позивач сплатив на користь потерпілої особи (СТО) страхове відшкодування у розмірі 66 829,08 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1006813 від 12.10.2023 року. Загальний розмір збитку з врахуванням франшизи/вирахувань склав 70 814,08 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно з полісом № 215010230. АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «АРКС» у розмірі 56 970,39 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу). Позивач, посилаючись на положення ст. 1194 ЦК України, просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 13 843,69 грн безпосередньо з винуватця ДТП [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 14.07.2025 № 20.1.0.0.0/7-250714/1738, [PERSON] працює в АТ КБ «ПриватБанк» з 25.06.2019 року по теперішній час на посаді «Інкасатор-водій» Відділу регіональної інкасації у м. Одеса. Відповідно до Наказу Філії «Південне головне регіональне управління» АТ КБ «ПриватБанк» № PR/15-2019-17163040 від 27.06.2019 року «Про введення в експлуатацію автомобіля Mercedes-Benz Sprinter», автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI, д.н.з. [NUMBER] , був закріплений за підрозділом інкасації та безпосередньо за водієм-інкасатором [PERSON] для виконання службових обов`язків. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 215010230, страхувальником автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , є АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, судом встановлено, що шкоду позивачу було завдано відповідачем [PERSON] під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків перед роботодавцем АТ КБ «ПриватБанк», під час керування службовим транспортним засобом. 4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, частиною 1 статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Застосовуючи вказані норми, суд враховує усталену практику Верховного Суду, викладені у постанові від 14 січня 2025 року у справі № 592/7961/18. Суд касаційної інстанції, розглядаючи подібні ситуації, дійшов висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору з особою, яка володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки і шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що керував автомобілем, відшкодовується володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не винним водієм. Аналогічна правова позиція підтверджена у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 349/381/19 (провадження № 51-67км21), де зазначено, що положення частини 1 статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина 2 статті 1187 ЦК України). Узвичаєна практика застосування цього положення виходить з того, що за шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. 1191 ЦК України). Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної особи за шкоду, завдану її працівником, настає у випадках, коли заподіювач шкоди перебуває з такою юридичною особою в трудових відносинах і заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. При цьому виконанням трудових обов`язків вважається виконання роботи, зумовленої трудовим договором, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі інструкцій, але доручається роботодавцем. Оцінюючи аргументи Позивача щодо обов`язку Відповідача ( [PERSON] ) відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою на підставі ст. 1194 ЦК України, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.10.2022 року у справі № 349/381/19, із аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». Судом встановлено, що Відповідач [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з АТ КБ «ПриватБанк» (працював на посаді інкасатора-водія) та керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , під час виконання своїх трудових обов`язків. Транспортний засіб належить роботодавцю та був закріплений за відповідачем наказом по установі. За таких обставин, аргументи Відповідача про те, що він є неналежним суб`єктом відповідальності, заслуговують на увагу та узгоджуються з актуальною судовою практикою. Як вказав Верховний Суд у постанові від 14.01.2025 року у справі № 592/7961/18, водій, який керував автомобілем на підставі трудового договору, не є суб`єктом, який несе цивільну відповідальність перед потерпілим (або його правонаступником/страховиком). Тягар відшкодування шкоди покладається на роботодавця володільця джерела підвищеної небезпеки (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Аргумент щодо того, що [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, не змінює суб`єктний склад цивільної відповідальності. Протиправність дій водія (порушення ПДР) є підставою для виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди, однак обов`язок виконати це зобов`язання закон покладає на роботодавця (ст. 1172 ЦК України). У подальшому роботодавець, який відшкодував шкоду, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (ч. 1 ст. 1191 ЦК України), але ці правовідносини виходять за межі даного спору. З огляду на те, що Позивач звернувся з позовом до фізичної особи працівника, а не до юридичної особи роботодавця, і не заявляв клопотань про заміну неналежного відповідача на належного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову до [PERSON] . Аргументи Позивача не спростовують факту перебування Відповідача у трудових відносинах та виконання ним службових обов`язків під час ДТП, що є визначальним для застосування ст. 1172 ЦК України. Позивач не скористався своїм правом на заміну первісного відповідача належним відповідачем (АТ КБ «ПриватБанк») або залучення останнього як співвідповідача, незважаючи на залучення банку як третьої особи та наявність інформації про працевлаштування відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові. Оскільки шкоду автомобілю «Lexus» було завдано з вини [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків інкасатора-водія в інтересах роботодавця АТ КБ «ПриватБанк», обов`язок з відшкодування такої шкоди (в тому числі в порядку суброгації) покладається на АТ КБ «ПриватБанк», а не на фізичну особу працівника. Враховуючи, що позовні вимоги пред`явлені до [PERSON] , який у спірних правовідносинах не несе безпосередньої цивільно-правової відповідальності перед позивачем, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Outcome: dismissed