Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ»\~ в особі свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №161976 від 13.05.2020 року, в сумі 22284 грн., та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю "ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ"\~(23.06.2025\~року назву\~було змінено\~на ТОВ\~«ФК «ГЕЛЕКСІ»)\~та [PERSON] \~за допомогою\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи було\~укладено договір\~позики №161976\~від 13.05.2020\~року в\~електронній формі.\~Відповідно до\~положень укладеного\~договору позики\~позикодавець надає\~позичальнику позику,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~позику,\~проценти та\~комісійну винагороду\~за користування\~позикою у\~відповідності до\~умов договору,\~в національній\~грошовій одиниці\~України \~гривні,\~в сумі\~та строк\~встановлений цим\~договором.\~Зазначає,\~що позивач\~не відкриває\~рахунки споживачам\~фінансових послуг\~та не\~здійснює їх\~обслуговування.\~Тому,\~з метою\~перерахування коштів\~позичальникам,\~позивач уклав\~договір з\~надавачем платіжних\~послуг -\~ТОВ ФК\~ЕЛАЕНС.\~ТОВ ФК\~ЕЛАЕНС (ТМ\~"ФОНДІ")\~є компанією,\~що мала\~право на\~надання платіжних\~послуг.\~На підставі\~договору №04/08-17-ПК\~від 04.08.2017\~року ТОВ\~ФК ЕЛАЕНС\~(ТМ\~"ФОНДІ")\~надавало ТОВ\~«ФК «Гелексі»\~послуги з\~переказу фізичним\~особам грошових\~коштів,\~без відкриття\~рахунку.\~Відповідно до\~змісту довідки\~наданої платіжним\~оператором,\~у результаті\~платіжної операції\~на картковий\~рахунок позичальника,\~було успішно\~перераховано кошти\~у сумі\~4500\~грн в\~результаті платіжної\~операції ініційованої\~позикодавцем,\~за посередництва\~надавача платіжних\~послуг,\~сума коштів\~в розмірі\~позики була\~перерахована на\~картковий рахунок\~вказаний позичальником\~при укладанні\~договору позики,\~що підтверджується\~відповідною довідкою,\~яка додається\~до позовної\~заяви.\~на підставі\~зазначеного вище\~договору Позичальнику\~надано грошові\~кошти в\~якості позики\~у сумі\~4500\~грн.,\~на умовах\~строковості,\~поворотності та\~оплатності.\~Відповідно до\~умов договору\~позики,\~стандартна процентна\~ставка становить\~0.01%\~в день,\~розмір комісії\~складає 1.9%,\~підвищена комісійна\~винагорода,\~у випадку\~прострочення терміну\~платежу становить\~3.0%.\~Відповідач не\~виконує свої\~грошові зобов`язання\~належним чином,\~довготривалий строк.\~Заборгованість відповідача\~перед позивачем\~на дату\~подання позову\~складає 22284\~грн.,\~з яких:\~4500\~грн.\~ заборгованість\~за позикою;\~17784\~грн.,\~ заборгованість\~по процентам\~та комісії\~за користування\~позикою. У зв`язку з викладеним сторона позивача звернулась до суду з вказаним позовом. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 16.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи у їх відсутність, вимоги позову просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду відзиву на позов. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору позики від 13.05.2020 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено кредитний договір №161976. Відповідно до п. 1.1.1 сума позики складає 4500 грн, строк повернення позики згідно п. 1.1.5 02.06.2020. Як вбачається з розділу 10 договору «Реквізити та підписи Сторін» рахунок позичальника зазначений рахунок позичальника [PERSON] не зазначено, як і номеру його телефону та електронної пошти, однак зазначено, що договір підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора /gzws7312/, вказані відомості також відсутні в паспорті позики. Відомостей про ідентифікацію [PERSON] , з яким укладено договір №161976 від 13.05.2020, які підтверджують, що відповідач ідентифікований у ТОВ «ФК «Гелексі» за номером телефону або електронною адресою, на який був відправлений одноразовий ідентифікатор також до суду не надано. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Відповідно до частин першої і другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Тобто договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх його істотних умов у належній формі. При цьому момент укладення може бути різним залежно від типу договору: для консенсуальних договорів - момент досягнення згоди, для реальних - момент передачі майна чи вчинення дії, а для договорів, що потребують нотаріального посвідчення чи державної реєстрації - момент їх вчинення. Відповідно до положень\~статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд бере до уваги аргументи позивача щодо того, що використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогою законодавства, проте матеріали даної справи не містять доказів прийняття (акцепту) вищевказаного договору позики відповідачем, оскільки у справі немає доказів надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому законом. Оскільки договір позики не містить у своєму змісті номеру телефону (фінансового номеру) та адреси електронної пошти [PERSON] , у суду відсутні підстави вважати, що одноразовий ідентифікатор /gzws7312/ був надісланий позивачем саме на номер телефону або електронну пошту відповідача. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів укладення 13.05.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] договору позики № 161976 в електронному вигляді в порядку визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Щодо виконання позикодавцем обов`язку щодо переказу позичальнику кредитних коштів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вже зазначалось вище, згідно умов пунктів 1.2, 2.2 договору позика надається у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, тобто відповідачем. Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. На підтвердження факту перерахування кредитних коштів за договором від 13.05.2020 позивач надав суду відповідь ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», яке є технологічним оператором платіжних послуг, що здійснює операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів. Відповідно до вимог\~Закону України «Про платіжні послуги»\~вся інформація про переказ коштів платниками знаходиться виключно у надавачів платіжних послуг, якими є банки та небанківські надавачі платіжних послуг. Як наголошує позивач, саме даний документ підтверджує факт перерахування відповідачеві кредитних коштів. При цьому інших документів, як то адвокатських запитів до надавача платіжних послуг (як запропоновано у відповіді ТОВ «Платежі онлайн»), відповідей з банківських установ, платіжних доручень, чеків, меморіальних ордерів, банківських виписок тощо матеріали справи не містять. Із клопотанням про витребування доказів як при зверненні до суду з позовом, так і протягом розгляду справи, позивач не звертався. Відтак, враховуючи, що згідно з умовами цивільного законодавства України та з умовами укладеного договору від 02.03.2020 укладення цього договору пов`язується з фактом перерахування кредитних коштів відповідачу на банківську картку, однак відповідних доказів матеріали справи не містять, відсутні підстави вважати, що договір №3419011480/255367 від 02.03.2020 є укладеним. При цьому слід зазначити, що доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. При цьому первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Проте у матеріалах даної справи відсутні виписки з карткового рахунку відповідача, а також будь-які інші докази, на підставі яких суд мав би можливість встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів, встановити факти витрачання та повернення кредитних коштів. Статтею 81 ЦПК України\~на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу зазначеного вище саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, факт переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача, а на відповідача - обов`язок довести належне виконання договірних зобов`язань чи спростувати розмір існуючої заборгованості у разі заперечення проти вимог позивача, або ж право визнати позовні вимоги повністю чи частково. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Так у ході розгляду справи встановлено, що на підтвердження факту перерахування коштів за договором фінансового кредиту позивачем надана роздруківка певного документа, яка на думку позивача свідчить, що відповідачу 13.05.2020 були перераховані кредитні кошти у сумі 4500,00 грн на картку [NUMBER] . Однак на переконання суду наявність одного лише такого документа, походження якого суду невідоме, за умови відсутності інших доказів, які б могли підтвердити факт отримання кредиту відповідачем (платіжні доручення, меморіальні ордери, банківські виписки) та незаявленням позивачем клопотання про витребування доказів у разі неможливості подати докази самостійно, не є підставою для задоволення позовних вимог. Більш того, надана позивачем відповідь від ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» також свідчить про те, що надані в ній відомості щодо переказів грошових коштів є таким, що потребують подальшого підтвердження безпосередньо надавачами платіжних послуг. Відповідно до частини 1статті 13 Закону № 675-VIII,розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 675-VIII, продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Як вбачається з умов договору позики, а саме п. 2.2 датою укладання договору є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника. Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодного доказу про те, що відповідач в особистому кабінеті зазначав будь-які банківські рахунки чи банківські картки. Позивачем не доведено, що відповідач під час надання особистих даних позичальника в особистому кабінеті зазначив номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] , про який повідомляє ТОВ «ФК «Елаєнс» у листі № 161976 від 01 вересня 2025 року, адресованому Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі». Оскільки жодних доказів того, що в особистому кабінеті відповідач вказував для отримання коштів за договором позики саме банківську картку [PERSON] матеріали справи не містять, суд відхиляє як неналежний доказ про перерахування коштів [PERSON] лист ТОВ «ФК «Елаєнс» №161976 від 01 вересня 2025 року. При цьому, долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача за договором позики сам по собі не є належним доказом наявності у відповідача заборгованості перед позивачем та розмірів такої заборгованості. З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог, позивач не надав належних доказів, які підтверджують надання ним відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені наявним у матеріалах справи договором позики, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості перед ТОВ «ФК «Гелексі» у розмірі, вказаному у наданому ним розрахунку за договором позики. Відтак за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що заборгованість відповідача дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення ним умов кредитного договору, укладеного з ТОВ «ФК «Гелексі». За таких підстав, суд доходить висновку, що позов є недоведеним та задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог відповідно до положень\~статті 141 ЦПК України\~суд залишає за позивачем понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed