Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] через свого представника [PERSON], засобами Електронного суду, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей ВК Златопільської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтовано тим, що позивачка з 2016 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . 10.01.2023 рішенням суду у справі № 632/1286/22 шлюб розірвано. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Батько дитини з позивачем не мешкає. Через складні психо-емоційні стосунки які склались між позивачем та відповідачем, для вирішення питання які потребують згоди обох батьків позивач не має можливості врегулювати їх мирним шляхом, що спонукає позивача звернутись до суду з позовом при визначення місця проживання дитини з матір`ю. Також без такого рішення суду неможливо вчинити інші юридичні дії. Позивачка має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно та добре відноситься до дитини. Дитина має всі умови для розвитку, забезпечена житлом, книжками, начальними іграшками, одягом, харчування тощо. Перед подачею позову позивачка звернулася до служби у справах дітей та отримала відповідний висновок. Оригінали письмових доказів знаходяться у позивачки. Заходи досудового врегулювання вживались шляхом переговорів та зверненням до служби у справах дітей. Ухвалою судді від 18 червня 2025 року позовну заяву представника позивачки [PERSON] було залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків, які усунуті 19.06.2025 представником позивачки [PERSON] , засобами електронного зв`язку. Ухвалою судді від 27 червня 2025 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, справу призначено до підготовчого розгляду на 24.07.2025, який відкладався на 23.09.2025 у зв`язку із заявою третьої особи служби у справах дітей ВК Златопільської міської ради Харківської області в особі головного спеціаліста служби у справах дітей Мар`яни Малих. Ухвалою судді від 23.09.2025 підготовче судове засідання закрито, розгляд справи призначено на 22.10.2025. 22.10.2025 розгляд справи відкладено на 20.11.2025 у зв`язку із закінченням робочого часу. В судовому засіданні була оголошена перерва до 09.12.2025. 09.12.2025 від представника позивачки, [PERSON]., засобами Електронного суду, надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. 09.12.2025 від представника третьої особи служби у справах дітей ВК Златопільської міської ради Харківської області в особі головного спеціаліста служби у справах дітей Мар`яни Малих надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Також, 09.12.2025 відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, повідомивши, що витрати судового збору погоджені з позивачкою, тому в частині стягнення судових витрат відповідач не погоджується, просить суд не стягувати з нього судові витрати, а залишити їх за позивачкою. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просили їх задоволити. Відповідач не заперечує проти заявлених позовних вимог. Представник третьої особи служби у справах дітей ВК Златопільської міської ради Харківської області в особі головного спеціаліста служби у справах дітей Малих М.А. не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні та з позовної заяви встановлено, що сторони з 2016 року перебували у шлюбі з [PERSON] . 10.01.2023 рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області у справі № 632/1286/22 шлюб розірвано. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . З позову вбачається, що донька [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується та витягами з ДП «ДІЯ» реєстру територіальної громади від 14.06.2025, довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою ВК Первомайської міської ради Харківської області від 23.07.2019, позивачка займається вихованням та утриманням дитини, тому позивачка просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] саме з нею. Крім того, з доданої копії договору дарування квартири від 02.08.2022 вбачається, що [PERSON] отримала безоплатно у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком ВК Первомайської міської ради Харківської області від 06.05.2024р. за № 01-25/107 встановлено, що орган опіки та піклування вважає доцільним встановити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до поданої до суду заяви від 18.07.2025 р. відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення не заперечує, справу просить розглянути без його участі. Отже, вирішуючи дану справу суд виходить з того, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018р. у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989р. про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписи ч.1 ст. 161 СК України передбачають право батьків на звернення до органу опіки та піклування або суду у разі відсутності згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїм батьком. З урахуванням наведеного та встановлених у судовому засіданні обставини справи суд приходить до наступного, що між сторонами за твердженням позивачки та представника позивача є спір, а на переконання відповідача та третьої особи відсутній спір щодо місця проживання малолітньої дитини, оскільки відповідач (батько дитини) у суд подав власну заяву, в якій просить визначити місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю. Згідно реєстру територіальної громади від 14.06.2025 донька [PERSON] , [INFO] зареєстрована разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилання відповідача на відсутність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини, враховуючи той факт, що ним не заперечується проживання малолітньої доньки з позивачкою за місцем її проживання, суддя вважає безпідставними, вказавши, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання неповнолітньої доньки разом з матір`ю не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Верховний Суд (постанова Верховного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 757/555/22, провадження № 61-10724св23) наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі. Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20). Також у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20) Верховний Суд уже викладав висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. З наведеного випливає, що дитина сторін проживає з позивачкою, однак є спір стосовно цього, який підлягав би судовому захисту. Таким чином, оскільки самі по собі вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з нею ґрунтуються на положеннях закону та для фізичного та розумового розвитку дитини, забезпечення її фізіологічного та психічного здоров`я буде раціональним аби дитина надалі проживала разом з матір`ю. При цьому, суд бере до уваги вік дитини та враховує, що відповідач не позбавлений можливості брати участь у вихованні доньки. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачка у судовому засіданні просила судові витрати у розмірі 968,96 грн.залишити за нею, у зв`язку з чим суддя вважає справедливим не стягувати з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати.

Outcome: approved