Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Представник адвокат Андрусенко І.Я., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВО №1094141 від 30.12.2024, в інтересах позивачки [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Монастириської міської ради Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , в якому просить визнати за позивачкою право власності на: - 6/12 житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить житловий будинок під літерою «А», загальною площею 70,4 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м., з прибудовою «а», літня кухня «Б», з підвалом «пд», сарай «В», сарай «В», сарай «Г», огорожа №1, ворота №2, огорожа №3, замощення №4; - 1/2 земельної ділянки площею 1,6421 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124285600:01:001:0295, що розташована на території Ковалівської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №649617; - 1/2 земельної ділянки площею 0,7671 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124285600:01:001:0612, що розташована на території Ковалівської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №649617. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 03 січня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2025 року в зазначеній цивільній справі призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинене. 14 липня 2025 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Монастириської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про визнання права власності поновлене та призначене підготовче судове засідання. Монастириський районний суд Тернопільської області ухвалою 20 серпня 2025 року у клопотанні судового експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надання більшої кількості вільних зразків підписів [PERSON] (в кількості не менше 10 шт. підписи у платіжних відомостях, накладних, заявах тощо), максимально наближених за часом виконання до 2018 року відмовив через відсутність таких у сторони позивача. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2025 року через повідомлення судового експерта повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 18.08.2025 за №СЕ-19/109-25/9121-ПЧ через не надання достатньої кількості вільних зразків підписів [PERSON] та підтверджуючих документів про здійснення оплати за проведення експертизи, провадження у справі поновлене. 21 жовтня 2025 року Монастириський районний суд Тернопільської області заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог задовольнив та прийняв її до розгляду. Відповідно до вказаної заяви представник позивачки просив визнати за позивачкою [PERSON] право власності на: - 5/12 житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить житловий будинок під літерою «А», загальною площею 70,4 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м., з прибудовою «а», літня кухня «Б», з підвалом «пд», сарай «В», сарай «В», сарай «Г», огорожа №1, ворота №2, огорожа №3, замощення №4; - 1/4 земельної ділянки площею 1,6421 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124285600:01:001:0295, що розташована на території Ковалівської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №649617; - 1/4 земельної ділянки площею 0,7671 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124285600:01:001:0612, що розташована на території Ковалівської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №649617. Вобґрунтування заявлених\~вимог представник\~позивачкиз урахуванням заяви про зменшення позовних вимог посилався на те, що позивачка в період з 1991 по 1995 роки разом з чоловіком - [PERSON] (голова двору) та спільними синами - [PERSON] та [PERSON] проживали в житловому будинку, що за адресою: [ADDRESS] , який відносився до суспільної групи колгоспний двір та який після припинення статусу колгоспного двору зберігся, відповідно усі його учасники мають рівні частки в ньому, а саме по 1/4 або 3/12 частки. Після смерті сина позивачки [PERSON] , який помер [INFO] залишилось спадкове майно, а саме 1/4 частки вказаного житлового будинку з господарським будівлями та спорудами. Вказане майно успадкували: батьки спадкодавця [PERSON] (позивачка) та [PERSON] , а також його неповнолітній син [PERSON] . Враховуючи успадковане майно, право на частки у будинку змінились таким чином: 4/12 житлового будинку з господарським будівлями та спорудами належать [PERSON] (1/12 успадкованого та 3/12 належна частка як члену колгоспного двору); 4/12 житлового будинку з господарським будівлями та спорудами належать [PERSON] (1/12 успадкованого та 3/12 належна частка як члену колгоспного двору); 3/12 житлового будинку з господарським будівлями та спорудами належать [PERSON] (3/12 належна частка як члену колгоспного двору); 1/12 житлового будинку з господарським будівлями та спорудами належать [PERSON] (успадкована частка). [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно до якого входить: 4/12 житлового будинку з господарським будівлями та спорудами за вище вказаною адресою, а також земельні ділянки площею 1,6421 га, кадастровий номер 6124285600:01:001:0295 та площею 0,7671 га, кадастровий номер 6124285600:01:001:0612. Вказане майно останній за життя заповів своєму внукові [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини був неповнолітнім. Разом з тим, представник [PERSON] зазначив про те, що позивачка у справі прийняла обов`язкову частку спадкового майна, яке залишилось після смерті її чоловіка, оскільки є непрацездатною вдовою. Нотаріус відмовив позивачці в оформлені спадкових прав на майно, яке залишило після смерті її чоловіка та рекомендував звернутись до суду, оскільки житловий будинок, відноситься до суспільної групи колгоспний двір, а правовстановлюючі документи на земельні ділянки відсутні внаслідок їх втрати. Враховуючи наведене, позивачка вважає, що ефективним способом захисту її прав буде визнання за нею права власності на спірне майно в судовому порядку, а тому з наведених підстав просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Андрусенко І. Я. у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання. До початку розгляду заяви по суті, представник адвокат Андрусенко І.Я. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його з позивачкою відсутності Відповідач - Монастириська міська рада не забезпечили явку представника у судове засідання, у відзиві на позовну заяву просять розглянути справу за відсутності їхнього представника, з обставинами, викладеними у позові, погоджуються. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на сторінці «Судова влада України» 05 грудня 2025 року повторно не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове зсідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань до початку розгляду справи про відкладення справи не подавав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 учасник справи, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, приходжу до такого висновку. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 16 січня 1989 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] належить до колгоспного двору, що складається з 4 членів, головою якого є [PERSON] на підставі рішення виконкому Монастириської районної Ради №1. Рішенням шостої сесії сьомого скликання Монастириської міської ради Тернопільської області від 09 квітня 2019 року №106 «Про присвоєння назв вулиць та упорядкування будинків в селі Ковалівка Монастириського району Тернопільської області» будівлю [PERSON] за [ADDRESS] . Згідно із відповіддю виконкому Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області №1322 від 27 жовтня 2021 року видно те, що станом на 15.04.1991 за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] (голова двору); - [PERSON] , [INFO] (дружина голови двору); - [PERSON] , [INFO] (син); - [PERSON] , [INFO] (син). Вказані відомості підтверджуються копіями погосподарської книги за особовим рахунком № [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] помер [INFO] про що складений відповідний актовий запис за №4, вказане стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке повторно видане виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 20 лютого 2024 року. На час смерті [PERSON] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] згідно по господарської книги Ковалівської сільської ради разом із померлим були зареєстровані: -батько [PERSON] , [INFO] ; -мати [PERSON] , [INFO] ; -син [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Монастириським районний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 08 лютого 2021 року, [PERSON] помер [INFO] про що складений відповідний актовий запис за №48. На час смерті [INFO] [PERSON] разом з померлим були зареєстровані його дружина [PERSON] , [INFO] та онук [PERSON] , [INFO] , вказане стверджується довідкою виконкому Монастириської міської ради. Окрім частки житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] , яким останній володів як член колгоспного двору та частки, яку він успадкував після смерті свого сина [PERSON] , [PERSON] на час смерті також належали земельні ділянки, що стверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру №29-19-0.2131-88/2/25 від 08.01.2025, згідно з якою за даними Книги записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Ковалівка території Ковалівської сільської ради за рахунок земель колективної власності с.с. «Ковалівська» Монастриського району Тернопільської області, 02.12.2002 [PERSON] виданий державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №649617 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,41 га, з них рілля 1,64 га з кадастровим номером 6124285600:01:001:0295, пасовище 0,77 га із кадастровим номером 6124285600:01:001:0612, відповідно до рішення Ковалівської сільської ради від 18.09.2002 б/н, який зареєстрований за №202. Вказане узгоджується із витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6115406992021 від 29.11.2021 та НВ-6115406982021 від 29.11.2021. 15 липня 2024 року на замовлення позивачки [PERSON] виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] . Факт родинних відносин [PERSON] з позивачкою [PERSON] та синами [PERSON] , та [PERSON] підтверджується таким доказами: - свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Ковалівською сільською радою Монастириського району від 27.04.1976 р., згідно з яким [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєне прізвище [PERSON] ; - свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , яке видане Ковалівською сільською радою Монастириського району 28.06.1980 р., згідно з яким батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] ; - свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , яке видане Ковалівською сільською радою Монастириського району 04.11.1976 р., згідно з яким батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Суд не вважає різницю в імені «Йосиф» та « [PERSON] » в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] та вищезазначених свідоцтвах про шлюб серії [NUMBER] та народження, як і в імені « [PERSON] » та « [PERSON] » позивачки, оскільки відповідно до словника-довідника «Власні імена людей» за редакцією [PERSON] , авторів [PERSON] та [PERSON] , 2005 року третього виправленого видання вказані імена є варіантами одного і того ж імені. За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Ковалівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №7, з якого видно, що все майно, яке належатиме йому на день його смерті останній заповідає [PERSON] . Приватний нотаріус Монастириського районного нотаріального округу Пивоварчук О.Є. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області №63/02-14 від 19.11.2025, відповідно до якої [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки площами 1,6421 га та 0,7671 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №649617, через відсутність правовстановлюючих документів. Згідно відповіді приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Пивоварчук О.Є. №1/01-16 від 14.01.2025 видно, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] не заводились. Вищезазначене свідчить про те, що [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , а також те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] за законом та після смерті [PERSON] за заповітом, інші спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку на майно відсутні. В підтвердження доцільності залучення до справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , представник позивача надав: -фотокопією виписки із погосподарської книги за 1986-1995 роки суспільної групи господарства типу колгоспний двір [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ) членами господарства вказаний, в тому числі [PERSON] . Вказане свідчить про те, що власником 1/4 житлового будинку за [ADDRESS] є [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважаю, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року). Пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року, було визначено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, у тому числі, на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. Окрім того, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. До набрання\~чинностіЗаконом України «Про власність», тобто до 15.04.1991 року, існували суспільні групи господарств робітничий та колгоспний двір, і відносини щодо них були врегульовані різними нормативно-правовими актами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP (1963 року) передбачалось, що майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25.05.1990 року, відповідно до п. 20 яких, суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства/сім`ї. Якщо будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, то положення статей 120, 123 Цивільного кодексу Української PCP, застосуванню не підлягають. У таких випадках слід керуватись вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP (1969 року), за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалось тільки подружжя. Щодо порядку спадкування прав на земельні ділянки суд зазначає таке. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини п. г ч. 1 ст.\~81\~Земельного кодексу\~України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.а ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до статті 125\~ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Судом установлено, що об`єктами спадкування у цій справі, є частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були чоловік та сини позивачки, а також земельні ділянки площами 1,6421 га та 0,7671 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №649617 . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1241 ЦК України визначено те, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Встановлено, що позивачці разом з її чоловіком [PERSON] та синами [PERSON] та [PERSON] належав на праві власності житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] , який відносився до суспільної групи колгоспний двір, оскільки останні станом на 15.04.1991 проживали в ньому, що стверджується матеріалами справи. Після смерті члена колгоспного двору [PERSON] (сина позивачки), 1/4 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка залишилась після його смерті успадкували його батьки [PERSON] та [PERSON] , оскільки були зареєстровані та проживали разом з ним на час смерті, а також його син [PERSON] оскільки на час відкриття спадщини був неповнолітнім. Після сприйняття спадщини спадкових прав на майно вказані особи не оформили. Отже, враховуючи успадковане майно право на частки у будинку змінились таким чином: [PERSON] та [PERSON] належали по 4/12 частки житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, [PERSON] 3/12 частки житлового будинку та [PERSON] 1/12 частки житлового будинку. В свою чергу [PERSON] за життя склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] , який після його смерті є таким, що прийняв спадщину, оскільки на дату відкриття спадщини був неповнолітнім, проте спадкових прав на майно не оформив. Разом з тим, [PERSON] , яка на дату відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем, та була непрацездатною дружиною має право на обов`язкову частку на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Отже, позивачка є спадкоємцем [PERSON] за законом, спадщину прийняла, подавши у встановлений законодавством термін нотаріусу заяву про її прийняття, проте отримати свідоцтво про право власності не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявності складеного заповіту [PERSON] на ім`я [PERSON] . Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, доходжу висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за нею право власності на 5/12 частки вищевказаного житлового будинку, а також 1/4 на земельні ділянки, які належали її чоловіку [PERSON] в порядку передбаченому ст.. 1241 ЦК України як право на обов`язкову частку. На підставі наведеного,

Outcome: approved