Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що позивач є власником земельної ділянки з кадастром номером 1221010300:02:027:0275. 01.04.2014 між ТОВ «Племзавод «Любомирівка» та позивачем було укладено договір оренди землі № 33, строком на десять років. В подальшому, 20.02.2015, між Позивачем, ТОВ «Племзавод «Любомирівка» та ТОВ «Любомирівка-Агро» була укладена додаткова угода до Договору про заміну сторони. На підставі зазначеної додаткової угоди, відбулась заміна сторони орендаря за договором оренди землі №33 від 01.04.2014 року, з ТОВ «Племзавод «Любомирівка» на відповідача. Однак, у листопаді 2023 року позивачеві випадково стало відомо, що строк оренди його земельної ділянки було продовжено, бо існує договір оренди землі №103 від 10.01.2017 року, укладений між ним та відповідачем .Рішенням державного реєстратора Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Скляр Юлії Сергіївни, у Державному реєстрі зареєстровано право оренди земельної ділянки позивача зі строком дії - 10.01.2066 року, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду). Позивач вважає, що договір оренди землі №103 від 10.01.2017 року являється недійсним, оскільки він його не укладав і не підписував, а рішення державного реєстратора Скляр Юлії Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34914117 від 25.04.2017 року таким, що підлягає скасуванню. Провадження у справі відкрито 02.02.2024 суддею Петрюк Т.М. 11.04.2024 закінчене підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Ухвалою від 19.12.2024 призначена почеркознавча експертиза та провадження по справі зупинене. 02.04.2025 поновлене провадження по справі. Ухвалою від 25.07.2025 справа прийнята до провадження суддею Челюбєєвим Є.В. у зв`язку з відставкою судді Петрюк Т.М. 15.09.2025 ухвалою суду змінена експерта установа для проведення експертизи та провадження по справі зупинене. 11.11.2025 поновлене провадження по справі у зв`язку з надходженням висновку експерта. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні заявлених вимог наполягав. При цьому зазначив, що позивач наполягає, що договір оренди від 10.01.2017 він не підписував, звертають увагу, що реєстрація договору оренди від 10.01.2017 була проведена майже вночі, що є порушенням, тому договір оренди від 10.01.2017 є недійсним. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що висновок експерта за результатами проведеної почеркознавчої експертизи спростовує доводи представника позивача. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 01.04.2014 між ТОВ «Племзавод «Любомирівка» та позивачем було укладено договір оренди землі № 33, що підтверджується копією договору. Згідно п. 1 Договору позивач надає, а орендар приймає в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Верхівцевської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. На підставі п. 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 7,005 га з кадастровим номером 1221010300:02:027:0275. Пункт 8 Договору встановлює, що договір укладено на десять років, починаючи з дати його державної реєстрації з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 5 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію, при цьому, якщо Орендодавець не заперечує проти продовження Договору (як власними діями так і мовчанням), він вважається автоматично продовженим на той самий період, що був раніше укладений. Відповідно до п. 34 Договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Актом від 01.04.2014 визначені межі земельної ділянки в натурі. Згідно акту прийому-передачі, вказана земельна ділянка позивачем [PERSON] передана в оренду ТОВ «Племзавод «Любомирівка». 20.02.2015 року між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Любомирівка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро» була укладена додаткова угода до Договору № 33 від 01.04.2014 про заміну сторони, на підставі якої відбулась заміна сторони орендаря з ТОВ «Племзавод «Любомирівка» на відповідача, з переходом від першого до останнього усього комплексу прав та обов`язків, які випливають з умов Договору. Позивачем підтверджується факт особистого підписання договору оренди землі № 33 від 01.04.2014, та додаткової угоди про заміну сторони від 20.02.2015 до договору. За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що рішенням державного реєстратора Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Скляр Ю.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34914117 від 25.04.2017 року, у Державному реєстрі зареєстровано право оренди земельної ділянки [PERSON] з кадастровим номером 1221010300:02:027:0275, зі строком дії - 10.01.2066 року, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду). У судовому засіданні оглянуті оригінал Договору оренди земельної ділянки №103 від 10.01.2017 року, вилучений з реєстраційної справи та наданий суду Державним реєстратором Покровської селищної ради Скляр Ю.С. та Акт прийому-передачі земельної ділянки від 10.01.2017. Згідно Висновку експерта від 31.10.2025 № СЕ-19/117-25/22152-ПЧ, підпис у графі «Орендодавець» у договорі № 103 оренди земельної ділянки від 10.01.2017, укладеному між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ «Любомирівка-Агро», виконаний [PERSON] . Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.\~\~Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Так, частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі» Статті 14, 15 Закону України «Про оренду землі» визначають, що договір оренди землі укладається в письмовій формі та істотними умовами вказаного договору є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС. У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Підставою недійсності правочину в розумінні статті 215 частини 1 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд звертає увагу, що за загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, представником позивача, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано належних достатніх та допустимих доказів на спростування укладення між сторонами Договору оренди землі№ 103 від 10.01.2017, а доводи про те, що позивач не підписував оспорюваний Договір спростовуються висновком експерта. Щодо посилання представника позивача на ту обставину, що попередній договір було розірвано та зареєстровано новий у неробочий час, суд зазначає про таке. Дійсно, відповідно до Інформаційної довідки № 355181951 від 21.11.2025, на підставі договору оренди землі № 103 від 10.01.2017, рішенням державного реєстратора Вишнівської сільради Покровського району Дніпропетровської області Скляр Ю.С. зареєстровано право оренди земельної ділянки 25.04.2017 в 01:14:47. Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 4 вказаного Закону, Державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 20 цього ж Закону передбачено порядок проведення реєстраційних дій, однак у Законі відсутні часові обмеження для проведення реєстрації. Заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав реєструються у базі даних із зазначенням дати і часу реєстрації, що також може пояснюватися технічними особливостями роботи реєстру. З огляду на викладене, суд вважає, що сам по собі факт проведення реєстраційної дії у неробочий час не свідчить про порушення законодавства, не є підставою для визнання реєстрації незаконною та не тягне недійсності договору оренди. Позивачем не надано належних доказів наявності істотних порушень при укладенні чи державній реєстрації договору, які відповідно до вимог закону могли б бути підставою для визнання його недійсним або для скасування рішення державного реєстратора. Отже, заявлені позовні вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та про скасування рішення державного реєстратора є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог слід відмовити, тому витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed