Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

У грудні 2018 року позивач ПАТ «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Львівська залізниця», звернувся до суду із позовом до Самбірської міської ради Львівської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Самбірської міської ради та про скасування державної реєстрації права на земельну ділянку. Вимоги обґрунтовані тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735\~затверджено Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості творення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»,\~постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця». Згідно із п. 2 зазначеного статуту Товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до\~постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця»\~(далі - підприємства залізничного транспорту). Згідно із додатком 1 до\~постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200\~Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» визначено підприємством залізничного транспорту загального користування, на базі якого утворюється публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Відповідно до п. 2 статуту Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до протоколу № 5 засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 16.11.2015 року затверджено положення про регіональну філію «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно із п. 2.8 вказаного положення 2.8. Залізниця має право від імені ПАТ «Укрзалізниця» виступати позивачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом позивачу, з правом підпису усіх процесуальних документів, представляти його інтереси у судах. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок загальною площею 149,4250 га в користуванні регіональної філії «Львівська залізниця» перебуває земельна ділянка смуги відведення, зокрема в адміністративних межах м. Самбір Львівської області. 26.01.2017 року (дату уточнено заявою позивача про виправлення описки том 1 а.с.71) комісією в складі працівників ДТГО «Львівська залізниця» та представників Самбірської міської ради під час обстеження земель смуги відведення в адміністративних межах Самбірської міської ради Львівської області виявлено, що на 71 км + 718 м 71 км +727м на перегоні Самбір-Сянки з правої сторони за ходом кілометрів, де ширина смуги відведення залізниці становить 847 м від осі головної колії, на відстані 80 м від осі головної колії знаходиться земельна ділянка, яка відноситься до садівничого кооперативу «Затишок», та перебуває в користуванні [PERSON] і використовується для товарного сільськогосподарського виробництва. Площа перекриття із суміжним землекористувачем становить 0,0057 га. Земельну ділянку площею 250 кв.м [PERSON] отримав на підставі рішення Самбірської міської Ради від Львівської області 48 сесії 6 демократичного скликання № 28 від 16.09.2014 року «Про затвердження проектів землеустрою і передачі земельних ділянок у власність та надання в оренду», на підставі якого було видано Державний акт і присвоєно кадастровий номер земельної ділянки № 461090000019089000. Вказане рішення та виданий на підставі нього державний акт вважає незаконними та такими, що порушують право Залізниці на постійне користування наданою їй земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України залізниця оформила державний акт від 21.07.1999 року серії І-ЛВ №003441 на підставі рішення Самбірської міської ради народних депутатів від 02.09.1997 року №502 на загальну площу 150,378 га, до якого внесено зміни рішенням від 30.11.2005 року на загальну площу 0, 2060 га, що посвідчує право залізниці на постійне землекористування земельною ділянкою. Залізниця як землекористувач зазначеної земельної ділянки здійснює сплату земельного податку, що підтверджується податковою декларацією. Позивач зазначає, що правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом, а Самбірська міська рада Львівської області, всупереч вимогам норми ч. 4\~ст. 84 ЗК України, якою встановлено заборону передавати землі під державними залізницями у приватну власність, здійснила таку передачу. Відтак, у залізниці виникла необхідність у захисті свого порушеного права у судовому порядку, оскільки вищезгадана земельна ділянка, розміщена у смузі відведення залізниці, чим порушено право залізниці на користування належною їй земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме: забезпечення безпечного функціонування залізничного транспорту в адміністративних межах міста Самбір Самбірського району Львівської області. Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Самбірської міської ради Львівської області 48 сесії 6 демократичного скликання № 28 від 16.09.2014 року «Про затвердження проектів землеустрою і передачі земельних ділянок у власність та надання в оренду» в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а саме передачі земельної ділянки площею 250 кв. м у власність [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права на земельну ділянку з кадастровим номером 46109000001908900; стягнути з відповідачів судовий збір (том 1 а.с. 2-9). 15 жовтня 2025 року представником позивача Кінцак С.Б. подано до суду клопотання про врахування судом тієї обставини, що Постановою КМУ від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип ПАТ «Українська залізниця» та перейменовано його в АТ «Українська залізниця» (том 2 а.с. 249-253). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2018 року визначено суддю Самбірського міськрайонного суду Львівської області Галина В.П. для розгляду даної справи (том 1 а.с.39). Ухвалою судді Галина В.П. від 04 січня 2019 року відкрито провадження у справі визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання (том 1 а.с.42). 25\~січня 2019\~року представником\~відповідача Самбірської\~міської ради Львівської області до суду наданий відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити з посиланням на те, що обставини викладені позивачем в позовній заяві не обґрунтовані належними та допустимими доказами. Оспорюване рішення радою прийнято в межах повноважень, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах м. Самбора (том 1 а.с.45-47). Відповідачем [PERSON] 28 січня 2019 року наданий відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити. Зазначив, що правомірно набув право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4610900000:19:089:0004. У відповідності до ст. 121 ЗК України він мав право на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель державної або комунальної власності. Вимоги позивача вважає необґрунтованими, так як згідно Публічної кадастрової карти України не вбачається, що належна йому ділянка розміщена в смузі відведення залізниці, а знаходиться поза смугою відведення. З посиланням на практику Європейського суду з прав людини вказує на те, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки (том 1 а.с.53-57, 61). Ухвалою суду\~від 01\~березня 2019\~року продовжено\~строк підготовчого\~провадження у\~цивільній справі\~на 30\~днів та\~залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів\~Головне управління Дежгеокадастру у Львівській області в особі відділу у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (том 1 а.с.83). Ухвалою суду від 02 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (том 1 а.с.237). Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року за клопотанням представника позивача провадження по справі зупинено до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 446/478/19 (том 2 а.с. 158). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2025 року у зв`язку із звільненням судді [PERSON] (розпорядження № 3 від 28 квітня 2025 року) визначено суддю Самбірського міськрайонного суду Львівської області Бікезіну О.В. (том 2 а.с.173). Ухвалою судді Бікезіної О.В. від 23 травня 2025 року прийнято до розгляду дану цивільну цивільну справу, поновлено розгляд справи, та враховуючи зміну складу суду на стадії розгляду справи, призначено справу до судового розгляду (том 2 а.с.174). Ухвалою суду від 29 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача Кінцак С.Б. про повернення на стадію підготовчого провадження у даній справі відмовлено (том 2 а.с.237-239). Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача Кінцак С.Б. про повернення на стадію підготовчого провадження відмовлено. У судовому засідання представник позивача Кінцак С.Б. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , представник Самбірської міської ради Львівської області, представник третьої особи, в судове засідання не з`явилися. Відповідач [PERSON] надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити (том 2 а.с.240). Представник Самбірської міської ради Львівської області 15.10.2025 року надав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Просили врахувати при розгляді справи аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, та висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постанові ВП ВС від 22.01.2025 року у справі № 446/478/19, відмовити у задоволенні позову (том 3 а.с.1-3). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що Самбірською міською Радою народних депутатів Львівської області Львівській залізниці було надано у постійне користування 150,378 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для розміщення будівель і споруд, забезпечення експлуатації залізниці відповідно до рішення Самбірської міської Ради народних депутатів від 02.09.1997 року № 502, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, серії І-ЛВ №003441, виданим 21.07.1999 року (том1 а.с.13-16). Згідно Витягу зі зведеного інвентаризаційного плану земельних ділянок ДТГО «Львівська залізниця» на території м. Самбір Львівської області загальна площа земельної ділянки складає 149,4250 га, в тому числі уточнена площа земельної ділянки згідно Державного акту на право постійного користування землею, серії І-ЛВ №003441 149,4144 га (том 1 а.с.95-100). Згідно податкової декларації з плати за землю за 2018 рік позивач сплачував земельний податок за земельну ділянку згідно з Державним актом на право постійного користування землею, серії І-ЛВ №003441 (том 1 а.с.21-24). Рішенням Самбірської міської ради Львівської області 48 сесії 6 демократичного скликання № 29 від 04.03.2014 року «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» [PERSON] наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо земельної ділянки в [ADDRESS] площею 250 кв. м для ведення садівництва (том 1 а.с. 125). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] виготовлений Самбірським міським відділом Львівської РФ «Центр державного земельного кадастру» ДП «Державне агентство земельних ресурсів України». Згідно висновку ГУ Держземагентства у Львівській області від 23.06.2014 обмеження у використанні земельної ділянки відсутні (том 1 а.с.122-136, 133). РішеннямСамбірської міської ради Львівської області 48 сесії 6 демократичного скликання № 28 від 16.09.2014 року «Про затвердження проектів землеустрою і передачі земельних ділянок у власність та надання в оренду» затверджено проект землеустрою, зокрема, земельної ділянки в [ADDRESS] (кадастровий номер 4610900000:19:089:0004) та передано земельну ділянку площею 250 кв.м у власність [PERSON] для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності ради садівничого кооперативу «Затишок»… Землекористувачам вищевказаних земельних ділянок здійснити державну реєстрацію права на земельні ділянки відповідно до чинного законодавства. Самбірській об`єднанній ДПІ ГУ доходів у Львівській області взяти на облік землекористувачів для нарахування плати за землю. Контроль за виконанням рішення покласти на постійну депутатську комісію ради з питань землекористування, будівництва та архітектури (том 1 а.с.17). На підставі зазначеного рішення [PERSON] зареєстровано право власності, йому видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку, з кадастровим номером 4610900000:19:089:0004 площею 0,025 га серії [NUMBER] від 25.09.2014 року (том 1 а.с.58-59, 118-120). В 2015 році позивачем отримана Технічна т документацієя із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця», загальною площею 149,4250 га під існуючими об`єктами залізничного транспорту в адміністративних межах м. Самбір Самбірського району Львівської області, виготовлена КТ НВФ «Нові технології» в (том 1 а.с. 19-20, 105). З акту обстеження земельної ділянки від 26.01.2017року, складеного комісією в складі: начальника ВП «Самбірська дистанція захисних лісонасаджень» Сипала Ю.В., начальника ВД № 3 Годяка І.П., начальника відділу земельних відносин Самбірської міської ради Магац Г.Я. вбачається, що здійснено обстеження земельної ділянки залізниці в межах території Самбірської міської ради, де виявлено, що на 71 км + 718 м 71 км +727м на перегоні Самбір-Сянки з правої сторони за ходом кілометрів, де ширина смуги відведення залізниці становить 847 м від осі головної колії, на відстані 80 м від осі головної колії знаходиться земельна ділянка, яка відноситься до садівничого кооперативу «Затишок», та перебуває в користуванні [PERSON] , котра частково знаходиться у смузі залізниці. Площа перекриття із суміжним землекористувачем становить 0,0057 га. При комісійному обстеженні користувались технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця», загальною площею 149,4250 га під існуючими об`єктами залізничного транспорту в адміністративних межах м.Самбір Самбірського району Львівської області, виготовленою КТ НВФ «Нові технології» в 2015 року (том 1 а.с.12). Згідно відповіді відділу у Самбірському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 31.05.2019 року на підставі даних Державного земельного кадастру, земельна ділянка, що перебуває у власності [PERSON] не межує з землекористувачем Львівська залізниця ( том 1 а.с.137). Згідно відповіді відділу у Самбірському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 14.11.2019 року копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж смуги відчуження Львівської залізниці на станції Самбір, яка виготовлена в 1996 році не може бути надана оскільки є нечитабельною. Під час реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4610900000:19:089:0004 накладки були відсутні. Земельній ділянці Львівської залізниці кадастровий номер не було присвоєно (том 1 а.с.156). На підтвердження факту накладення частини земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] на частину смуги відведення залізниці позивач надав витяг зі зведено інвентаризаційного плану земельних ділянок ДТГО «Львівська залізниця» на території м. Самбір (том 1 а.с.168-169). Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41). Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно до частини першоїстатті 84 ЗК Україниу державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями (пункт «б» частини четвертоїстатті 84 ЗК України). Відповідно достатті 68 ЗК Українидо земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно із частиною першоюстатті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту відповідно до ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина першастатті 23 Закону України «Про транспорт»). Згідно із частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17). Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30травня 2018 року в справі № 923/466/17). Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (пункт 68)). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 ). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.). Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19). Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного (неефективного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29 вересня 2020 року в справі № 378/596/16 (пункт 77), від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (пункт 52), від 06 квітня 2021 року в справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16 (пункт 155), від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 (пункт 148)). Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку\~статей 387-388 ЦК України\~(віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі\~статтею 391 ЦК України\~(негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша\~статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо така особа не набула права власності. Водночас, ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі №359/3373/16-ц (пункти 65-67)). Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)). Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов, не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою. З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном. Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі яких статей\~ЦК України\~цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року в справах №488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року в справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року в справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16 (пункт 37)). Оскільки, позивач вважає, що на праві власності земельна ділянка відповідача [PERSON] накладається на земельну ділянку позивача, позивачем пред`явлено позов про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності відповідача на неї. Велика палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року в справі № 446/478/19 зазначила, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 483/448/20 (пункт 9.67); від 05 липня 2023 року в справі № 912/2797/21 (пункт 8.13); від 12 вересня 2023 року в справі № 910/8413/21 (пункт 180); від 11 червня 2024 року в справі № 925/1133/18 (пункт 143)). Оскаржуване рішення Самбірської міської ради Львівської області №28 від 16.09.2014 року «Про затвердження проектів землеустрою і передачі земельних ділянок у власність та надання в оренду» вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради зареєстровано право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача. Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2019 року в справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року в справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року в справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01 лютого 2020 року в справі №922/614/19 (пункт 52), від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08 серпня 2023 року в справі № 910/5880/21 (пункт 53)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12 вересня 2023 року в справі № 910/8413/21 (пункт 181)). Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на його земельну ділянку. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення. Велика палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року в справі № 446/478/19 також вказала, що у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопад 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року в справі №911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року в справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 148). Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов. У справі, яка переглядається, встановлено, що позивач звернувся до суду з метою відновлення володіння спірною земельною ділянкою. З урахуванням наведеного, вимоги про скасування рішення міської ради про передачу у власність спірної земельної ділянки не призведуть до відновлення порушених прав та інтересів позивача, тобто не є належним та ефективним способом захисту. Належним способом захисту позивача є віндикаційний позов. Крім того, зміст позовної заяви свідчить про те, що у цій справі позивач намагається скасувати правовий титул - визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на земельну ділянку відповідача [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року в справі № 446/478/19 (до вирішення якої судом зупинялось провадження у даній справі) звернула увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що особа буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність набуття у власність відповідача якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку про те, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0, 1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. АТ «Укрзалізниця» має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на смугу відведення залізниці. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 441/123/16). Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України). У власних висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої\~статті 79 ЗК України\~земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. Частина земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці та межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою. Тобто Велика Палата Верховного Суду констатувала, що при вирішенні подібних спорів необхідно встановити відповідну площу накладення земельних ділянок, і залежно від цього вирішувати питання про повернення (витребування) лише частини ділянки, яка накладається, а не всієї ділянки. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів. У пункті 127 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством. Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування від відповідача тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ «Українська залізниця» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності відповідача [PERSON] . Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша\~статті 13 ЦПК України). Враховуючи зазначене, суд вважає, що у позові АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування рішення Самбірської міської ради Львівської області 48 сесії 6 демократичного скликання № 28 від 16.09.2014 року «Про затвердження проектів землеустрою і передачі земельних ділянок у власність та надання в оренду» та про скасування державної реєстрації права на земельну ділянку, необхідно відмовити з огляду на неналежність обраного способу захисту позивачем, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року по справі № 446/478/19. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed