Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

В травні 2025 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що постановою командиру взводу 1 роти 1 батальйону ТОР Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції ст. лейтенанта Трегубенка Д.Ю. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративний штраф у розмірі 510 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року адміністративний позов [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, командира взводу 1 роти 1 батальйону ТОР УПП в м. Києві ДПП ст. лейтенанта поліції Трегубенка Д.Ю. про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено, постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ДП18 № 717341 від 02.05.2022 року скасовано. Незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачеві було заподіяно моральну шкоду. Крім того при незаконному затриманні позивача йому було завдано фізична шкода здоров`ю шляхом тривалого заподіяння тілесних ушкоджень, тортур, знущань, незаконного обшуку його та транспортного засобу. Всі ці обставини призвели до емоційних душевних страждань, позивач відчував себе пригнічено, звичайний ритм його життя змінився та погіршився, він вимушений був витратити багато часу для поновлення його порушених прав та нормалізації свого психічного стану. На підставі наведеного просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на свою користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 96000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 15700 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2025 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалою судді від 12.05.2025 року відкрито загальне позовне провадження а призначено справу у підготовче засідання. 16.05.2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив від Головного управління Державної Казначейської служби України у Київській області, в яких відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки не порушував права та інтереси позивача, позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоди, а тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. 26.05.2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає, оскільки позивач не надав суду жодних доказів, якими підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань з боку відповідача. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом заподіяння моральної шкоди. Позивач не навів у своїх доводах три обов`язкові умови для відшкодування шкоди, а саме : дії органу (посадових бо службових осіб) повинні мати протиправний характер, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. З огляду на викладені міркування відповідач просив відмовити в задоволенні позову. 31.05.2025 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача Департаменту патрульної поліції, в якому позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та заперечує проти доводів відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи командира взводу 1 роти 1 батальйону ТОР УПП у місті Києві ДПП Тригубенко Д.Ю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2025 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач просив позовні вимоги підтримав та зазначив, що моральна шкода йому була заподіяна незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та заподіянням йому тілесних ушкоджень. Наразі триває досудове розслідування в ТУ ДБР, розташованому в м. Києві, з приводу перевищення меж посадових обов`язків з боку працівників поліції, які виразились в його незаконному затриманні, побитті, обшуках. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт неправомірної поведінки працівників поліції. Просив в задоволенні позову відмовити, спираючись на доводи, викладені у відзиві. Представник відповідача Головного управління Державної Казначейської служби України у Київській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки казначейством не було порушено його прав. Крім того, позивачем не доведено факт заподіяння йому шкоди. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом протиправності дій працівників патрульної поліції, оскільки в рамках даної справи суд з`ясовував наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення в діях позивача. Крім того, в кримінальному провадженні, де позивач є потерпілим, відсутній підозрюваний, вина н встановлена, а в разі направлення справи до суду, позивач може звернутись до суду із цивільним позовом в рамках кримінального провадження. Третя особа командир взводу 1 роти 1 батальйону ТОР УПП у місті Києві ДПП Тригубенко Д.Ю. в судовому засіданні пояснив, що на початку травня 2022 року він в складі екіпажу патрульної поліції зупинив позивача за порушення Правил дорожнього руху. У зв`язку з тим, що позивач відмовився надати посвідчення водія, вони його затримали. Зазначив, що тілесні ушкодження позивачеві ніхто не наносив. Автомобіль позивача був повністю затонований, тому прийшлось надягнути на нього кайданки та здійснити поверхневу перевірку, в ході чого знайшли водійське посвідчення російської федерації на ім`я позивача, крім того позивач висловлював проросійські настрої, а тому вони викликали СБУ. Вважав позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими. Суд, вислухавши сторони, дослідивши зібрані в справі письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах. Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач посилається на те, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, незаконне складання протоколу, а також протиправні дії працівників патрульної поліції щодо нього заподіяли йому моральну шкоду. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Так, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/14663/22 від 18.01.2023 року адміністративний позов [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, командира взводу 1 роти 1 батальйону ТОР УПП в м. Києві ДПП ст. лейтенанта поліції Трегубенка Д.Ю. про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено, постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ДП18 № 717341 від 02.05.2022 року скасовано. Суд у своєму рішенні по справі № 761/14663/22 зазначив, що відповідачем суду не надано належних доказів фіксації факту порушення позивачем правил дорожнього руху 02.05.2022 року. За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ДП18 № 717341 від 02.05.2022 року підлягає скасуванню. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постанові від 22 січня 2025 року (справа № 335/6977/22) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов):неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону№ 266/94-ВР. Ураховуючи вищевикладене та останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який суди мають враховувати під час вирішення спорів у подібних правовідносинах, фактичне скасування постанови ДП18 № 717341 від 02.05.2022 року лише з підстав відсутності заперечень відповідачем позовних вимог та без обґрунтування про її невідповідність вимогам закону, факт визнання протиправною та скасування постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, зокрема, і без встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час її складання не є підставою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди. Невідповідність вимогам закону дій командира взводу 1 роти 1 батальйону ТОР УПП в м. Києві ДПП ст. лейтенанта поліції Трегубенка Д.Ю. під час складання постанови серії ДП18 № 717341 від 02.05.2022 року, судом не встановлена. Копія висновку експертного дослідження № 041-464-2022 від 03.05.2022 року, виданий на підставі направлення слідчого другого слідчого відділу територіального бюро розслідувань у м. Києві, яким зафіксовано наявність тілесних ушкоджень у [PERSON] , не доводить винність дій працівників Департаменту патрульної поліції в рамках розгляду вказаної цивільної справи. Відеозапис, який було надано позивачем в якості доказу і переглянуто судом, не містить беззаперечних відомостей щодо скоєння протиправних дій з боку працівників Департаменту патрульної поліції. Даний відеозапис не містить звуку, крім того не доводить обставин, на які посилається позивач в своєму позові, та незаконність дій працівників патрульної поліції. Коментарі, які викладені позивачем до скріншотів вказаного відеозапису, є суб`єктивними твердженнями позивача. До того ж, як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, наразі в ТУ ДБР, розташованому у м. Києві, перебуває кримінальне провадження № 62022100120000068 від 11.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, де позивач визнаний потерпілою особою, а відтак обставини, які підтверджують умисне вчинення стосовно позивача працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, підлягають доказуванню в рамках даного кримінального провадження. При цьому, суд зазначає, що позивач не скористався своїм правом та не звернувся до суду із клопотанням про витребування актуальної інформації від органу досудового розслідування щодо вищевказаного кримінального провадження, а відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Також суд відхиляє подані позивачем в якості доказів копії протоколів допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , допитаних в рамках кримінального провадження № 62022100120000068. Таке джерело доказів не передбачено діючим цивільним процесуальним кодексом, натомість позивач не був позбавлений права заявляти клопотання про допит в якості свідків перелічених осіб безпосередньо в судовому засіданні в даній цивільній справі в порядку ст. ст. 90, 91 ЦПК України. На підставі наведеного позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову суд на підставі ст. 141 ЦПК України відмовляє і в стягнення судових витрат, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed