Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

ТОВ «ФК Єврокредит» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалося, що 17 червня 2021 року між АТ «Мегабанк» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви-Договору про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Надалі АТ «Мегабанк» відступило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором на підставі договору про відступлення прав вимоги. ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» у свою чергу також відступило вказане право позивачу. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто не здійснив погашення існуючої заборгованості, позивач змушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором у розмірі 14291,78 гривень, а також стягнення судових витрат. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У подальшому ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2025 року постановлено проводити подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив повести розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин. Про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлялася шляхом надсилання повістки про виклик на адресу зареєстрованого місця проживання, однак поштове відправлення повернулося до суду без вручення. Відповідач також повідомлявся про судовий розгляд шляхом надсилання повідомлення у додаток «Viber» на особистий номер телефону, про що свідчить відповідна довідка, та шляхом розміщення оголошення на вебсайті судової влади України. У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду відповідач не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, де зазначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд постановив провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд постановив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із розглядом справи судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. 17 червня 2021 року між АТ «Мегабанк» та відповідачем укладено Заяву-Договір № TDB.2021.0007.17266 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (а.с. 10-11) (далі - кредитний договір). У п. 4 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору передбачено, що сума максимального ліміту кредитної лінії становить 200000,00 гривень, строк кредиту - 12 місяців, пільговий період - 62 дні, тип кредиту - кредитна лінія, процентна ставка - 56%, у пільговий період - 0,0001%, орієнтована реальна річна процента ставка - 87,30%, орієнтована загальна вартість кредиту 273293,00 гривень. Відповідно до п. 2 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору банк відкрив відповідачу поточні рахунки у гривні, доларах США та у Євро, що обслуговуються за дебетовою схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи. Факт отримання відповідачем картки та її номер зафіксовано і зазначено у заключному розділі кредитного договору (реквізити та підписи сторін). За умовами п. 8 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору він набирає чинності з моменту підписання Заяви-Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмежною. Згідно з п. 11 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору клієнт своїм підписом підтвердив, зокрема що з ця Заява-Договір, договір із додатками (в тому числі Тарифи тощо) у сукупності складають єдиний договір, істотні умови якого можуть міститися як у цьому тексті так і в інших частинах договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зі змісту ч. 1 ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи АТ «Мегабанк» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість користуватися грошовими коштами у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, про що свідчать виписки по особовим рахункам (а.с. 17-22). Порушуючи вказані вище положення законодавства та умови кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості АТ «Мегабанк» (а.с. 16) та вказаними вище виписками станом на 03 вересня 2024 року заборгованість відповідача становила 14291,78 гривень, з яких: - 4831,92 гривень - заборгованість за основним боргом; - 9459,86 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Перевіривши вказаний розрахунок заборгованості, враховуючи відсутність будь-якого контррозрахунку відповідача, суд повністю погоджується з розміром заявленої до стягнення суми заборгованості. 03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір № GL1N426240 (а.с. 28-31), на підставі якого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, про що свідчить копія витягу з додатку № 1 (а.с. 27). 27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та позивачем укладено договір № 1/12 (а.с. 30), на підставі якого останній набув право вимоги до відповідача за кредитним договором, про що свідчить копія витягу з додатку № 1 (а.с. 32). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Надаючи оцінку договорам про відступлення прав вимоги, суд також звертає увагу на положення ст. 1078 ЦК України, згідно з якою предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином до позивача від ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, ані позивач, ані ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» не здійснювали будь-яких додаткових нарахувань. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, як таких, що доведені належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 цієї ж статті Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5 і 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідач жодних клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявила. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15. Так, у позовній заяві завлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11200,00 гривень. На підтвердження наданої професійної правничої допомоги до позовної заяви додано копію договору від 01 липня 2025 року № 1/07 про надання правничої допомоги між позивачем та АО «Альянс ДЛС» з додатками (а.с. 39-44), копію реєстру боржників від 21 липня 2025 року (а.с. 45), копію акта приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12129108 від 14 серпня 2025 року (а.с. 46), копію ордеру на надання правничої допомоги від 11 серпня 2025 року (а.с. 36), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Журавльова С.Г від 04 липня 2024 року (а.с. 37). У постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд звертає увагу, що ця цивільна справа є типовою та нескладною, а її розгляд проведено за правилами спрощеного позовного провадження. За таких обставин суд вважає перебільшеною та необґрунтованою вартість послуг, наданих адвокатом, оскільки вона не є пропорційною до предмета спору. Підсумовуючи зазначене, виходячи із критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, її складність та категорію, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цілому, суд дійшов висновку про їх стягнення у розмірі 3000,00 гривень, що становитиме співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved