Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивачка - [PERSON] , через свого представника - адвоката Кучеряву Т.Ю., звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Стягувати з відповідачки на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що її батьками є [PERSON] , [PERSON] , які не перебували у зареєстрованому шлюбі. Одне прізвище мають за збігом обставин, тезки. Позивачка скільки себе пам`ятає проживала зі своїм батьком - [PERSON] та бабусею - [PERSON] , всі вони були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Батько дбав про неї, матеріально забезпечував, піклувався про її здоров`я, добробут, вони розуміли одне одного, підтримували; батько самостійно займався вихованням доньки, з матір`ю зв`язок було втрачено, оскільки вона пішла з родини, намагаючись створити іншу родину. Де проживає матір, який спосіб життя веде, позивачка не знає. У 2022 році батько почав збір документів для того, щоб в судовому порядку позбавити батьківських прав відповідачку, але був мобілізований з огляду на запроваджений воєнний стан на території України з 24.02.2022 року, тому ця справа залишилась незавершеною. [INFO] батько позивачки загинув на полі бою в с. Успенівка Донецької області. [PERSON] продовжує проживати однією родиною зі своєю бабусею - [PERSON] , яка про неї дбає, матеріально забезпечує, займається її навчанням, оформленням всіх необхідних документів, готує їсти, слідкує за її станом здоров`я, одягає та займається розвитком дитини; в них добрі взаємовідносини. Відповідачка ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення. Відповідачка покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Наразі всі питання щодо виховання вирішуються виключно бабусею без участі та підтримки з боку відповідачки. Всі витрати, пов`язані з вихованням, навчанням, розвитком дитини здійснюються бабусею в межах сім`ї. До моменту смерті батько в повній мірі брав на себе всі ці ролі, замінив і матір, коли зростала дитина. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, будь - яких заяв до суду не надала, причина її неявки суду не відома. Третя особа - [PERSON] надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи - Органа опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Враховуючи те, що від відповідачки заперечення та заява про розгляд справи у її відсутність не надходила, суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши надані письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Із Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вбачається, що спільне життя між батьками позивачки не склалося та з 2014 року дитина стала проживати разом з батьком та бабусею по лінії батька за адресою: [ADDRESS] , на його забезпеченні. Відповідачка пішла з родини та стала проживати окремо, створила іншу сім`ю та народила доньку. Батько дитини - [PERSON] мав намір ще у 2022 році вирішити питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, зібрав частину документів. Але, у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України, став на захист країни та у 2024 загинув. [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею по лінії батька - [PERSON] , [INFO] , на повному її забезпеченні. Зі слів дитини, мати - [PERSON] не проявляє зацікавленості її життям, не допомагає матеріально, не приїздить до неї, що і стало причиною звернення неповнолітньої до суду. Спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради відвідана адреса проживання позивачки, обстежені умови проживання та складено акт обстеження умов проживання. Для дитини створені належні умови для проживання та виховання. При спілкуванні з сусідами, стало відомо, що відповідачку вони не бачили дуже давно, так як вона ніколи до дитини не приїздить. Службою у справах дітей Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області проведено обстеження умов проживання матері дитини та відібрано від неї письмове пояснення, в якому відповідачка заперечує проти позбавлення її батьківських прав. За інформацією Миколаївської гімназії № 47, де з першого класу навчалася позивачка, вихованням та утриманням доньки займався лише батько, який створював для неї належні умови для проживання, цікавився успіхами доньки в навчальному закладі, забезпечував матеріально та підтримував морально. Дівчинка завжди була забезпечена всім необхідним шкільним приладдям, завжди охайно одягнена. Матері дитини в закладі не бачили, вона не приймала участі у житті [PERSON] . Згідно довідки ВСП "Фаховий коледж Миколаївського національного університету ім. В.О. Сухомлинського", де навчається позивачка на І курсі, проявляє активну участь та зацікавленість у процесі навчання студентки її бабуся - [PERSON] . Мати дівчини не бере участі в освітньому процесі та супроводі в навчанні. Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб позивачка, як свою сім`ю, сприймає себе та бабусю. Стосунки з матір`ю емоційно дискомфортні, недружелюбні. По відношенню до матері відчуває образу через те, що вона не спілкується, не бачиться, не цікавиться її життям. З боку матері не відчуває захисту, підтримки, любові. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення [PERSON] від виховання своєї дитини. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , в інтересах неповнолітньої. Відповідно до ч. 3 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. З огляду на вищевикладене, суд знаходить позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 47 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Частиною четвертою ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Таким чином, особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Тому суд знаходить позовні вимоги в частині стягнення аліментів обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачка зобов`язана утримувати свою дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, і вважає необхідним стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини.

Outcome: approved