Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 7 034,58 грн. та судових витрат у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.03.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 3495511715/255522 про надання коштів за умовами споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 100,00 грн., строком на 30 днів з 02.03.2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом - 1,85% на добу. Кредитний договір укладено в електронному вигляді та підписано [PERSON] електронним підписом шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи Договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Позивач вказав, що ТОВ «ГОУФІНГОУ» свої зобов`язання за Договором про надання коштів за умовами споживчого кредиту виконало в повному обсязі, надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 2 100,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Натомість, [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 26.05.2025 року становить 7 034,58 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 2 100,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 4 934,58 грн. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено Договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило на користь ТОВ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» права грошової вимоги до боржників за договорами, зокрема, за Кредитним договором № 3495511715/255522 від 02.03.2020 року, укладеним з [PERSON] . В подальшому, 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» було укладено Договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відступило на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» права грошової вимоги за Кредитним договором № 3495511715/255522 від 02.03.2020 року, у зв`язку із чим останній набув права вимоги до відповідача. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 7 034,58 грн. та вирішити питання судових витрат. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15 вересня 2025 року від представника позивача - Пархомчука С.В. надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи. У поданій заяві представник позивача просив стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення. Копія ухвали про відкриття провадження у справі [PERSON] , [INFO] , направлялась на його зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру - [ADDRESS] . Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, поштовий конверт повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду без вручення. Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи відбувається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у судове засідання сторони не викликалися. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 3495511715/255522, за умовами якого відповідач отримав фінансовий кредит у розмірі 2 100,00 грн., строком на 30 днів, до 31.03.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом - 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу, тип процентної ставки - фіксована (п.п. 1.1 - 1.3 Договору). У п.п. 1.5, 1.6 Договору сторони узгодили, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської платіжної карти, вказаної клієнтом. Датою укладення Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Реквізити банківської картки [PERSON] зазначені у Розділі 7 Договору - Реквізити та підписи Сторін. Так, вказаний розділ містить інформацію про те, що рахунок позичальника: № [NUMBER] . П.п. 2.1, 2.3 Договору встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Обчислення строку користування кредитом та сплата процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за нарахування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п. 6.1 Договору). Кредитний договір укладено в електронному вигляді та підписаний [PERSON] електронним підписом шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «R63403». Додаток № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 3495511715/255522 від 02.03.2020 року містить Графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, підписаний [PERSON] електронним підписом «R63403». Факт зарахування коштів [PERSON] на картку № [NUMBER] підтверджується листом-підтвердженням здійснення переказу грошових коштів, складеного директором ТОВ «ПРОФІТГІД», у відповідності до якого в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-2 від 15.09.2018 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта № [NUMBER] від ТОВ «ГОУФІНГОУ»: 3/2/2020 1:46:58 РМ на суму 2 100,00 грн., призначення платежу: «Видача кредиту #3495511715/255522». Таким чином, судом встановлено, що вимоги кредитного договору ТОВ «ГОУФІНГОУ» виконало, зарахувавши на зазначений [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 2 100,00 грн., що відповідає умовам договору про надання фінансового кредиту № 3495511715/255522. За правилом, встановленим ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з пунктом 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідачем підписано Договір про надання фінансового кредиту № 3495511715/255522 від 02.03.2020 року за допомогою одноразового ідентифікатора «R63403», який відправлено 02.03.2020 року на номер телефону [PERSON] - [NUMBER] , що встановлено із Довідки про ідентифікацію, складеної директором ТОВ «ГОУФІНГОУ». Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Згідно з статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до п.п. 3.1.4 Договору про надання фінансового кредиту № 3495511715/255522 від 02.03.2020 року, товариство має право без згоди Клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони - Кредитодавця за цим Договором. 31.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФІНАНС ГРУП» (Фактор) укладено Договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними договорами (Портфель Заборгованості) (п. 1.1 Договору). Відповідно до п. 7.2. Договору факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 року Фактор здійснює оплату Клієнту шляхом: перерахування суми, що вказана в п.7.1. цього Договору, на вказаний у реквізитах до цього Договору рахунок протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання сторонами цього Договору. П. 7.1. Договору факторингу № 1-31/05/2021 від 31.05.2021 року визначено, що ціна продажу за Договором становить 3 306 640,45 грн. Відповідно до платіжних доручень в національній валюті від 10 червня 2021 року №37 та від 04 червня 2021 року №36, ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» здійснило платежі у розмірі 2 316 640,45 грн. та 990 000,00 грн. на користь ТОВ «ГОУФІНГОУ» із призначенням платежу: «Оплата ціни відступлення права вимоги за договором факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 року. Без ПДВ». Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 31 травня 2021 року до Договору Факторингу №1-31/05/21 від 31 травня 2021 року, Клієнт відступив Фактору право вимоги, зокрема до боржника: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , номер кредитного договору: 3495511715/255522 від 02.03.2020 року, загальна сума заборгованості 7 034,58 грн., з яких: залишок по тілу кредиту - 2 100,00 грн., залишок по відсотках - 4 934,58 грн. 03.06.2021 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФІНАНС ГРУП» (Кредитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (Новий Кредитор) було укладено Договір №1-03/06/2021 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права Вимоги за Кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Кредитора як сторону - кредитора у Кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує Кредитору вартість Прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 1.1 Договору). Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору сторонами узгоджено, що загальна вартість Прав Вимоги за Договором становить 3 311 640,45 грн. без ПДВ. Новий кредитор зобов`язується сплатити Кредитору вартість Права Вимоги, вказану в пункті 2.1 Договору, шляхом переказу коштів на рахунок, визначений у розділі 8 цього Договору не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання цього Договору. Відповідно до платіжних інструкцій кредитового переказу коштів №2 від 09.06.2021 року та №1 від 04.06.2021 року: ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» здійснило платежі у розмірі 2 321 640,45 грн. та 990 000,00 грн. на користь ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» із призначенням платежу: «Оплата згідно договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021 Без ПДВ». Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 03 червня 2021 року до Договору Факторингу №1-03/06/21 від 03 червня 2021 року, Кредитор відступив Новому кредитору право вимог, зокрема до боржника: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , номер кредитного договору: 3495511715/255522 від 02.03.2020 року, загальна сума заборгованості 7 034,58 грн., з яких: залишок по тілу кредиту - 2 100,00 грн., залишок по відсотках - 4 934,58 грн. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Зобов`язання відповідач не виконав ані перед первинними кредиторами, ані перед позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» надало належні та достатні докази на підтвердження права вимоги до [PERSON] . До матеріалів справи долучено виписку з особового рахунка за кредитним договором № 3495511715/255522, що складений ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у відповідності до котрого заборгованість [PERSON] по кредитному договору, станом на 26.05.2025 року, складає 7 034,58 грн., з яких: 2 100,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4 934,58 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно повернув вказаний борг. Судом встановлено, що на підставі укладеного кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користування ним, однак свого зобов`язання вчасно не виконав, кредит не повернув, нараховані відсотки не сплатив. Оскільки умови кредитного договору відповідач не виконав своєчасно і належним чином, суд доходить висновку, що позов про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 3495511715/255522 від 02.03.2020 року необхідно задовольнити та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 7 034,58 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судових витрат у вигляді сплаченого судового збору. Позивач надає суду платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №7925 від 24 липня 2025 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» здійснило платіж у розмірі 2 422 гривень 40 копійок на сплату судового збору за подання позовної заяви до [PERSON] до Святошинського районного суду міста Києва. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 422,40 грн. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. У поданій заяві представник позивача просив стягнути із відповідача 10 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи наявні: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10, видане на ім`я Пархомчука Сергія Валерійовича; копія довіреності від 11 липня 2025 року, з якої встановлено, що адвоката Пархомчука Сергія Валерійовича наділено правом представляти Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» у судах всіх рівнів; договір №11/07/2025 про надання правової допомоги від 11 липня 2025 року, що укладений між адвокатом Пархомчуком С.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН»; Акт про отримання правової допомоги від 04.09.2025 року, яким визначено, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №3495511715/255522 від 02.03.2020 року на загальну суму 10 500,00 грн.; рахунок №04.09.2025-4 від 04.09.2025 року на загальну суму 10 500,00 грн. та платіжна інструкція кредитового переказу коштів №9533 від 04.09.2025 року відповідно до якої ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» здійснило платіж у розмірі 10 500,00 грн. на користь Пархомчука С.В. із призначенням платежу: «Правнича допомога згідно Договору про надання правової допомоги від 11.07.2025 року, згідно рахунку 04.09.2025-4». Так, суд звертає увагу на Акт про отримання правової допомоги від 04.09.2025 року, в якому наведені послуги, надані адвокатом Пархомчуком С.В. Суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на «Інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи» у розмірі 3 000,00 грн., оскільки жодних клопотань під час розгляду справи позивач не подавав, у справі наявна лише позовна заява ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШ» та заява про розподіл судових витрат. Однак, відсутні правові підстави для розподілу в порядку статті 141 ЦПК України витрат на підготовку та пред`явлення заяви про ухвалення додаткового рішення, з огляду на те, що такі витрати не відносяться до безпосередніх витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 914/1564/20, а також додаткових постановах ВС від 05 липня 2022 року у справі № 910/10507/21, від 23 серпня 2022 року у справі № 909/328/18, від 07 лютого 2023 року у справі № 922/4022/20, від 25 липня 2023 року у справі № 914/4092/21, від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, від 06 вересня 2023 року у справі № 914/131/22, від 14 вересня 2023 року у справі № 911/3076/21, від 20 вересня 2023 року у справі № 922/838/22. Таким чином, суд відмовляє у стягнення витрат у розмірі 3 000,00 грн. на «Інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи». Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Так, учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом. Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а від відповідача не надходили заперечення щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7 500,00 грн. витрат на правову допомогу (з вирахуванням витрат у розмірі 3 000,00 грн. на «Інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи»). На підставі викладеного та

Outcome: approved