Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

26 серпня 2025 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 243/7405/20 щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою позивачами судового збору за подання до суду першої інстанції позовної заяви, а також за подання ними касаційних скарг до Верховного Суду, за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Бахмутської міської ради Донецької області, за участі третьої особи: Артемівського міськрайонного суду Донецької області, про встановлення наявності компетенції щодо здійснення спільних заходів, пов`язаних з пошуком і придбанням житла, та зобов`язання вчинити певні дії. Вважають, що якщо рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року набрало законної сили 01 квітня 2024 року та має статус остаточного рішення у справі № 243/7405/20, та оскільки апеляційний розгляд даної справи не здійснювався з причини відмови судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача-1, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, то враховуючи висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі №530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) з питання розподілу судових витрат, при ухваленні додаткового рішення у справі № 243/7405/20 щодо розподілу судових витрат Слов`янський міськрайонний суд Донецької області повинен вирішити питання судових витрат у вигляді судового збору за подання позивачами касаційних скарг до Верховного Суду з тієї причини, що рішення названого суду першої інстанції від 04 грудня 2020 року є остаточним рішенням у спорі за справою № 243/7405/20. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без її участі, рішення про стягнення судових витрат ухвалити щодо всіх позивачів відповідно до чинного законодавства України. Представник Бахмутської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності її представника та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник Бахмутського міськрайонного суду Донецької області просив розглядати заяву про ухвалення додаткового рішення без участі представника третьої особи Бахмутського міськрайонного суду Донецької області. Інші учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином, відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові питання про ухвалення додаткового рішення. Суд, вивчивши матеріали вищезазначеної справи, вважає, що необхідно ухвалити додаткове рішення з огляду на наступне. 04 грудня 2020 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/7405/20 позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Бахмутської міської ради Донецької області, за участі третьої особи: Артемівського міськрайонного суду Донецької області, про встановлення наявності компетенції щодо здійснення спільних заходів, пов`язаних з пошуком і придбанням житла, та зобов`язання вчинити певні дії, задоволені. Встановлено наявність компетенції Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та Бахмутської міської ради щодо здійснення спільних заходів, пов`язаних з пошуком на ринку нерухомості в місті Бахмуті Донецької області житла для потреб суддів суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Бахмут та Бахмутський район Донецької області (Артемівський міськрайонний суд Донецької області) та придбання цього житла за рахунок бюджетних коштів з метою віднесення його до категорії службового житла. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області придбати у власність протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду окрему благоустроєну квартиру в місті Бахмуті Донецької області загальною площею житла 45-60 кв.м., згідно з заявою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Решетняка І.В. на надання службового житла від 13 червня 2018 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області придбати у власність протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду окрему благоустроєну квартиру в місті Бахмуті Донецької області загальною площею житла 45-60 кв.м., згідно з заявою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В. на надання службового житла від 14 лютого 2018 року. Однак, при ухваленні судового рішення судом не вирішено питання про судові витрати у розмірі 2522,40 грн., які позивач [PERSON] сплатив за подану позовну заяву, відповідно до квитанції від 20.08.2020 року. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Отже, оскільки Слов`янським міськрайонним судом Донецької області в рішенні суду не вирішено питання про судові витрати у розмірі 2522,40 грн., слід ухвалити додаткове рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Позивачами заявлялось та судом було задоволено три позовні вимоги немайнового характеру, одна позовна вимога з яких стосувалась обох відповідачів, а дві позовні вимоги стосувались тільки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області. Отже, з відповідача Бахмутської міської ради Донецької області слід стягнути на користь позивача [PERSON] 1/6 частку судового збору, а з відповідача Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області слід стягнути на користь позивача [PERSON] 5/6 часток судового збору. З огляду на викладене, судовий збір слід стягнути на користь [PERSON] з відповідача Бахмутської міської\~ради Донецької\~областіу розмірі 420,40 грн., з відповідача Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області у розмірі 2102,00 грн. Що стосується ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою позивачами судового збору за подання ними касаційних скарг до Верховного Суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачами [PERSON] та [PERSON] , відповідно до квитанцій від 15.07.2021 року, 22.07.2021 року та 11.08.2025 року, кожним було сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у даній справі у розмірі 454,00 грн., у розмірі 2522,40 грн. та у розмірі 840,80 грн. Постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 243/7405/20 (провадження № 61-12084ск21) касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволені частково. Ухвала Донецького апеляційного суду від 30 квітня 2021 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження, ухвала Донецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року про залишення без задоволення клопотання про відмову у відкритті апеляційного провадження, ухвала Донецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року про відмову у закритті апеляційного провадження та постанова Донецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року скасовані, справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Бахмутської міської ради Донецької області, третя особа Артемівський міськрайонний суд Донецької області, про встановлення наявності компетенції щодо здійснення спільних заходів, пов`язаних з пошуком і придбанням житла, та зобов`язання вчинити певні дії направлена до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. При цьому Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року по справі № 243/7405/20 (провадження № 61-12084ск21) з питання розподілу судових витрат з посиланням на ч. 13 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України зазначив, що з урахуванням приписів цієї норми підстав для розподілу судових витрат немає. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.06.2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/7405/20 від 04.12.2020 року, апеляційну скаргу повернуто апелянту. Згідно з ч. 2 ст. 273 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження. Отже, набрання чинності рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/7405/20 від 04 грудня 2020 року залежало від прийняття по ньому остаточного рішення Дніпровським апеляційним судом. За вимогою ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 року у справі № 905/1623/20 зазначено, що зі змісту норми статті 244 ГПК України убачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) зазначено, що аналіз положень статті 244 ГПК України та статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат. Велика Палата Верховного Суду висновує, що термін «ухвалення» додаткового судового рішення, а не термін «розгляд» законодавцем застосовано з метою, щоб підкреслити необхідність буквального тлумачення такого поняття відповідно до статті 259 ЦПК України (статті 233 ГПК України). Таке тлумачення є релевантним для з`ясування змісту положення другого речення частини третьої статті 270 ЦПК України (частини третьої статті 244 ГПК України), коли йдеться про усунення неповноти судового рішення, тобто відсутності у резолютивній частині рішення висновків щодо результатів розгляду справи. При цьому презюмується, що позовні вимоги та заперечення, докази, подані на їх обґрунтування, судом розглянуті згідно з вимогами статей 209 - 246 ЦПК України (статей 201 - 221 ГПК України), а розгляд справи належним чином відображений в описовій та мотивувальній частинах рішення. У протилежному випадку неповнота судового рішення може бути усунута шляхом його перегляду в апеляційному (касаційному) порядку, а не через ухвалення додаткового рішення. У постанові Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі № 752/1058/23 (провадження № 61-17143св23), на яку посилаються заявники, зазначено, що додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати». З урахуванням того, що постанова Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року підлягає скасуванню, то додаткову постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року також належить скасувати. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи. З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц. У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи,

Outcome: partial