Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення невиплачених при звільненні матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової винагороди з нагоди ювілею. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона до 30.09.2024 працювала у виробничому підрозділі регіональної філії «Львівська залізниця», який є одним з підрозділів АТ «Українська залізниця», звідки звільнилась за власним бажанням у зв?язку з виходом на пенсію за віком на підставі статті 38 КЗпП України. Вважає, що роботодавцем не було дотримано вимоги статті 116 КЗпП України, так як з нею було не проведено остаточного розрахунку в день її звільнення, як того вимагає чинне законодавство, зокрема їй не були виплачені належні та гарантовані до виплати кошти відповідно до норм діючого у регіональній філії «Львівська залізниця» колективного договору, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік. Зазначає, що між адміністрацією регіональної філії «Львівська залізниця» та Дорожньою профспілковою організацією Львівської залізниці укладено Колективний договір, який діє по теперішній час в якому закріплено соціальні гарантії та пільги як для працюючих працівників, так і тих, хто звільняється з роботи у зв?язку з виходом на пенсію, що передбачено статтею 18 К3пП України. Так, у пункті 8.4 Колективного договору передбачено обов?язок адміністрації в межах фінансового плану надавати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі не менше 30% тарифної ставки (посадового окладу), а також допомогу на лікування та інші обставини, згідно діючих Положень та спільних рішень адміністрації і президії Дорпрофсожу. (із змінами і доповненнями відповідно до спільних постанов П-від 29.01.2013, К-КД-1, 22.02.2009, П-26/13, 21.10.2009, Л?К-КД-IV 05.03.2015). Працюючи в регіональній філії «Львівська залізниця» у 2022 році у відповідності до пункту 8.4 Колективного договору, вона писала заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному колективним договором, яка була адресована керівництву підрозділу. Однак Роботодавець в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця по сьогоднішній день належну їй матеріальну допомогу на оздоровлення не виплатив, й тим самим не виконав свої зобов?язання за Колективним договором, заборгувавши належні їй кошти, чим грубо порушив її трудові права з оплати праці, що гарантовані колективним договором та статтею 18 Кодексу законів про працю України, знехтувавши її трудовими правами протягом тривалого проміжку часу. Таким чином, загальна сума матеріальної допомоги на оздоровлення, що їй не була виплачена в день її звільнення відповідно до пункту 8.4 Колективного договору за 2022 рік підлягає стягненню з АТ «Укрзалізниця» на її користь в судовому порядку. Окремо відзначала, що відповідно до пункту 3.15 Колективного договору, адміністрація гарантує виплачувати працівникам залізниці одноразову премію за багаторічну сумлінну працю у зв?язку з їх ювілейними датами вперше до 50-річчя з дня народження, наступну - через 10 років (для жінок - і до 55-річчя), а також у зв?язку із звільненням вперше на пенсію незалежно від віку, відповідно до положення, яке є невід?ємною частиною колективного. Проте, грошова винагорода до ювілейної дати також не виплачена їй по теперішній час, що в свою чергу є підставою для її стягнення в судовому порядку. У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік та грошову винагороду з нагоди ювілею (60 років). Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи 05.08.2025\~згідно протоколу\~автоматизованого розподілу\~судової справи\~між суддями, справу передано в провадження судді Бобровій Ю.Ю. (а.с. 43). Із відповіді №1647820 від 07.08.2025 з Єдиного демографічного реєстру встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45). 12.08.2025 03.09.2025 дану цивільну справу прийнято до провадження і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 03.09.2025 року (а.с. 46). 03.09.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці на 24.09.2025. 24.09.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання на 15.10.2025. 15.10.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку із наданням позивачці строку на ознайомлення із відзивом на 27.11.2025. Аргументи учасників справи Представниця відповідача скористалася правом на подачу відзиву, в якому не погодилася із позовом, просила у його задоволенні відмовити, з огляду на наступне. [PERSON] працювала у відповідача з 1981 року квитковим касиром на залізничному вокзалі Львівської залізниці, пізніше Львівська залізниця була реорганізована у регіональну філію Львівська залізниця акціонерного товариства «Українська залізниця». На підставі наказу від 01.07.2020 №702-ОС та особистої заяви працівника з 01.07.2020 була прийнята по переведенню касиром квитковим 1 категорії на умовах контракту до виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» . Згідно особистої заяви та наказу від 12.12.2022 № 1676-ос [PERSON] звільнена з роботи 31.12.2022 за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Ураховуючи, що звільнення позивачки відбулося 31.12.2022, коли банки не працювали в звичайному режимі, відповідач на виконання вимог ст. 116 КЗпП України 26.12.2022 платіжним дорученням № 348382 від 26.12.2022 на підставі платіжної відомості № 509 здійснив перерахування на її картковий рахунок 8307,76 грн та платіжним дорученням №\~348387 від 26.12.2022 та платіжної відомості № 510 здійснив виплату на її картковий рахунок 19239,93 грн. Всього 26.12.2022 їй перераховано на картковий рахунок 27 547,69 грн. Уважає безпідставними посилання позивачки на Колективний договір регіональної філії «Львівська залізниця» з огляду на те, що вона на той час працювала в іншій філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця». Вказує, що 14.03.2022 відповідачем було прийняте рішення щодо призупинення інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що був затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022. Із даного рішення правління чітко вбачається воля роботодавця на призупинення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення, яка передбачена колективним договором узгоджується з ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Так, рішення правління АТ «Укрзалізниця» (протокол №Ц-54/31 Ком.т) від 14.03.2022 є локальним актом товариства, який стосується його діяльності та врегульовує питання оплати праці всіх працівників АТ «Укрзалізниця». Визнаючи незаконним та скасовуючи локальний акт товариства, Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у своєму рішенні від 23.02.2024 у справі №211/7338/23 не вказав дату, з якої відповідний пункт рішення правління втрачає чинність. З наведеного вбачається, що п. 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року у частині призупинення виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги втрачає чинність з дати набрання рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2024, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №211/7338/23, законної сили, тобто з 05.02.2025. Зазначає, що протокольним рішенням №Ц-82/39 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 правлінням прийнято рішення про втрату чинності з 01.07.2024 року пункту 1.1.4 протокольного рішення №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022. Отже, зазначене положення колективного договору щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення було чинним станом на момент звернення позивачки щодо здійснення таких виплат за вказаний період часу і його застосування до спірних правовідносин відповідало чинному на той момент законодавству. Враховуючи наведене, відповідач застосував до правовідносин з позивачкою у тому числі ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Таким чином, відповідач мав право виразити свою ініціативу щодо зупинення дії окремих положень колективного договору та не виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік, у зв`язку з чим вимога про стягнення саме матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 не підлягає задоволенню. Щодо виплати одноразової компенсації вказала, що відповідно до наказу від 12.12.2022 №1676-0С працівник мав право на отримання передбаченої Колективним договором компенсації за сумлінну роботу на залізничному транспорті при стажі роботи в галузі 31 рік 03 місяці, 26 днів у зв`язку з виходом на пенсію за віком вперше. Компенсація складала 9 середньомісячних заробітних плат. Відповідач виконав своє зобов`язання незважаючи на військовий стан та складну фінансову спроможність. Відповідно до платіжної відомості №310 30.06.2022 платіжним дорученням №384005 на картковий рахунок позивачки відповідачем перераховано вказану компенсацію у сумі 96 913,04 грн. Просить застосувати позовну давність до позовних вимог позивачки так як останній було ще у 2022 році відомо про порушення її трудових прав. Подавши позов 28 липня 2025 року позивачка звернувся до суду з вимогами до відповідача поза межами встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячного строку для звернення працівника з заявою про вирішення трудового спору до суду, який розпочався з 31.12.2022 , тобто з дня ознайомлення позивача з наказом про звільнення та ще раніше з наказом про надання відпустки. Питання про поновлення строку на звернення до суду із даним позовом не порушувалося; доказів поважності причин його пропуску суду не надано. Отже, у зв`язку із пропуском позивачкою строку на звернення до суду із даним позовом, наявні підстави для застосування встановленого статтею 233 КЗпП України строку. У судовому засіданні позивачка вказала, що її позовні вимоги стосуються лише 2022 року, про її роботу у відповідача у 2023-2024 роках зазначено помилково. Просила вважати строк звернення до суду пропущеним з поважних причин, оскільки після її звільнення ще відбувалися ряд грошових надходжень від відповідача, атому вона до останнього сподівалася отримати оскаржувані виплати. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що на підставі наказу від 01.07.2020 №702-ОС [PERSON] з 01.07.2020 була прийнята по переведенню касиром квитковим 1 категорії на умовах контракту до виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 42, 82, 82 зворот). Згідно наказу\~від 12.12.2022\~№ 1676-ос\~ [PERSON] \~звільнена з\~роботи 31.12.2022\~за ст.\~38\~КЗпП України\~за власним\~бажанням у\~зв`язку з\~виходом на\~пенсію за\~віком (а.с.\~42,\~89). Позивачка ознайомлена з наказом, що підтверджується її підписом у спірному наказі. Відповідно до платіжної відомості № 310 30.06.2022 платіжним дорученням №384005 на картковий рахунок позивачки відповідачем перераховано компенсації за сумлінну роботу на залізничному транспорті при стажі роботи в галузі 31 рік 03 місяці, 26 днів у зв`язку з виходом на пенсію за віком вперше у сумі 96 913,04 грн (а.с. 84). 26.12.2022 платіжним дорученням № 348382 від 26.12.2022 на підставі платіжної відомості № 509 відповідач здійснив перерахування на картковий рахунок позивачки 8307,76 грн (а.с. 90). Платіжної відомості № 510 відповідач здійснив виплату на картковий рахунок [PERSON] 19239,93 грн (а.с. 87). Всього 26.12.2022 їй перераховано на картковий рахунок 27547,69 грн. Із Колективного договору, укладеного між Адміністрацією та Дорпрофсожем Львівської залізниці на 2009-2012, схвалений конференцією трудового колективу 19.11.2008 року, дію якого продовжено на 2015-2016 роки і який є чинним на момент розгляду справи, слідує, що п. 8.4 Колективного договору передбачено обов?язок адміністрації в межах фінансового плану надавати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі не менше 30% тарифної ставки (посадового окладу), а також допомогу на лікування та інші обставини, згідно діючих Положень та спільних рішень адміністрації і президії Дорпрофсожу. (із змінами і доповненнями відповідно до спільних постанов П-від 29.01.2013, К-КД-1, 22.02.2009, П-26/13, 21.10.2009, Л?К-КД-IV 05.03.2015) (а.с. 37). У п. 3.15 Колективного договору визначено, що має адміністрація зобов`язується виплачувати працівникам залізниці одноразову премію за багаторічну сумлінну працю у зв?язку з їх ювілейними датами вперше до 50-річчя з дня народження, наступну - через 10 років (для жінок - і до 55-річчя), а також у зв?язку із звільненням вперше на пенсію незалежно від віку, відповідно до положення, яке є невід?ємною частиною колективного (а.с. 15). Заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення [PERSON] писала 12.12.2022. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення Заслухавши пояснення позивачки, представниці відповідача, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із покликанням на рішення правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 від 14 березня 2022 року, яким на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №54/2022 представник відповідача у судовому засіданні вказала, що інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема і матеріальна допомога на оздоровлення та грошова винагорода з нагоди ювілею [PERSON] , були призупинені відповідачем. Відповідно до частини 2 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, а саме згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, грошової допомоги з нагоди ювілею. Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи. Крім того, постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054). Суд дійшов висновку, що позивач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні, матеріальну допомогу на оздоровлення та винагороду з нагоди ювілею. Щодо строку звернення позивачки до суду Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, згідно якої основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Матеріальна допомога на оздоровлення, що надається до щорічної відпустки, є систематичною матеріальною допомогою. Це визначає пункт 2.3.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Госкомстату від 13 січня 2004 року № 5. Таку допомогу виплачують робітникам певних категорій: на оздоровлення; через екологічний стан регіону. Матеріальна допомога на оздоровлення належить до заохочувальних та компенсаційних виплат, що належать до фонду оплати праці. Аналогічно до фонду оплати праці входять і винагородо до ювілею (одноразові заохочення, не пов`язані з конкретними результатами праці п. 2.3.2 вищевказаної Інструкції). Відтак до позовних вимог про стягнення останніх застосовуються скорочені строки звернення до суду, встановлені нормами ст. 233 КЗпП України. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). З врахуванням вимог ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом відповідачем не пропущено, оскільки в абзаці другом статті 233 КЗпП України встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як слідує\~із Постанови\~ВС від\~26.10.2023\~року у\~справі №\~380/653/23 норми частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції після 19 липня 2022 року, передбачають тримісячний строк звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні. При цьому, перебіг такого строку слід розраховувати з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Матеріали справи не містяться повідомлення про нараховані та виплачені суми з відміткою про отримання такого документу позивачкою, що свідчить про його не отримання позивачкою взагалі. Доказів на спростування вказаного, відповідачем не надано. За таких обставин, відповідача слід зобов`язати нарахувати та виплати позивачці матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік та винагороду з нагоди ювілею (60) років

Outcome: partial