Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем [PERSON] , мотивуючи її тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] , яка мала на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,89 га, яка розташована в селі Вязівок Звенигородського (Городищенського) району Черкаської області. Потенційними спадкоємцями за законом на спадкове майно являються позивач та її сестра [PERSON] . Заповіту на випадок своєї смерті, матір не складала. В 2018 році матір захворіла, і з того часу до дня її смерті позивач разом проживали в домоволодінні по [ADDRESS] , здійснила поховання матері. На момент відкриття спадщини ( [INFO] ) сестра [PERSON] була громадянкою РФ (15.08.2023), хоча в Україні залишалася державна реєстрація місця проживання по [ADDRESS] . Проте останній раз сестра [PERSON] в Україні була в 2018 році. Позивач 17.09.2024 звернулася до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Бакуменко А. С. із заявою про прийняття спадщини, за наслідками якої зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу за № 72987746 та письмово розяснено, що саме сестра [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем, зіславшись на Реєстр Городищенської міської ради. Та підстава, що [PERSON] була зареєстрована, але не проживала разом із матірю на дату її смерті не може безумовно стверджувати, що вона прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 268 ЦК України. І навпаки відсутність реєстрації місця проживання особи за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. Позивач вказує, що встановлення факту проживання з матірю на момент відкриття спадщини після її смерті, необхідно для реалізації права щодо успадкування майна померлої. Нотаріус не має правового механізму для того, щоб безспірно встановити зазначені обставини. Іншого порядку законом не визначено. У звязку з чим позивач звертається до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом зі своєю матірю. Ухвалою судді Городищенського районного суду Черкаської області Черненка В. О. від 07 жовтня 2024 року, у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.03.2025 в справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті. 04.07.2025 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, у звязку з відставкою судді Городищенського районного суду Черкаської області Черненка В.О. 26.07.2025 вказану справи прийнято до провадження, призначено повторне підготовче судове засідання на 21 жовтня 2025 року, яке цього ж дня закрито та справу призначено до судового розгляду. 04.12.2025 сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] адвокат Кучеренко Н. В. надала в суд заяву в якій просить судовий розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримує, з уточненням в прохальній частині позову дати смерті [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть - [INFO] , та просить позов задовольнити. Представник Городищенської міської ради Черкаської області (відповідач по справі) направив заяву в якій просить справу розглядати без участі представника міської ради, при розгляді справи по суті міська рада покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] , яка є належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, з огляду на місце проживання, в тому числі на вказану електронну пошту, в судове засідання не з`явилася. Разом з тим, в матеріалах справи наявна заява останньої, що зареєстрована в суді 14.05.2025, в якій відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення, оскільки з 2018 року не була в Україні, проживала і на даний час проживає в Росії, на час відкриття спадщини із спадкодавцем матір`ю [PERSON] в домоволодінні по [ADDRESS] не проживала. Підстав для відкладення судового розгляду справи не встановлено. З урахуванням норм ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, в тому числі, свідчення свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили той факт, що [PERSON] з 2021 року переїхала проживати до хворої матері [PERSON] , яка стала межачою після перенесення інсульту, з якою проживала, до дня її смерті листопад 2023 року, а фактично спільно проживали з 2018 року, інша дочка покійної [PERSON] , останній раз у матері була 2017 - 2018 рік, оскільки проживає в Росії, та повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно статей 12, 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спадкуванням, згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ухвали № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - "якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). В суді встановлено, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в місті Городище Черкааської області у віці 69 років, що стверджено копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , відповідний актовий запис № 592 від 06.11.2023 року. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно. 17.09.2024 відкрито спадкову справу № 34/2024, приватний нотаріус Бакуменко А. С., підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78376495. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Гродищенської міської ради від 20.09.2024 № 11933/01-02-31, від 24.09.2024 № 12030/01-02-31, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на підставі акту обстеження від 20.09.2024, фактично проживала з квітня 2018 року по листопад 2023 року по [ADDRESS] , зі своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , та здійснила поховання матері за власні кошти. Приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Бакуменко А. С. надала позивачу [PERSON] роз`яснення від 17.09.2024 № 90/01-16, щодо майна померлої [PERSON] , а саме, спадкова справа відкрита 17 вересня 2024 року за № 34/2024 (номер за спадковим реєстром 72987746) за Вашою заявою, на день смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , яка за життя заповіту не склала, Ви є спадкоємець за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, в строк визначений Цивільним кодексом України заяви про прийняття спадщини не подали, і вважаєтеь такою, що не прийняли її. 17.09.2024 Ви подали заяву про прийняття спадщини за законом на земельну ділянку площею 1,89 га. Доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до ст. 1268 ЦК України, що могло б свідчити про прийняття спадщини, не подано. Спадкодавець, згідно довідки Виконавчого комітету Городищенської міської ради та інформації, яка міститься в Реєстрі Городищенської міської громади, щодо місця реєстрації, проживала разом з дочкою [PERSON] , [INFO] та онукою [PERSON] , [INFO] , Ви з 06 вересня 1997 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] по даний час. З огляду на викладене вище, вирішення питання про спадкування Вами майна спадкодавця [PERSON] можливе за умови: наявності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину або визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку. Додатково, приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Бакуменко А. С. в листі від 17.09.2024 № 125/02-31, повідомляє, що крім [PERSON] фактично прийняла спадщину за законом після [PERSON] , дочка [PERSON] (спадкова справа № 34/2024 від 17 вересня 2024 року). Відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] про реєстрацію місця перебування від 28.08.2024, місце реєстрації [PERSON] , значиться за адресою: [ADDRESS] . Із Витягу з Реєстру територіальної громади від 24.07.2024, адреса місця проживання [PERSON] , [ADDRESS] , дата реєстрації - 06.09.1997. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною 3 статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20. Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19. Отже, законодавець в даному випадку встановив вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Метою звернення позивача до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. За вказаних обставин єдиним існуючим і ефективним способом захисту порушеного права позивача [PERSON] , в зв`язку з наявністю відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] , є встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в судовому порядку. Відповідно до підпункту 3.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Згідно частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд враховує, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Зібрані у справі, досліджені судом кожен окремо та в сукупності докази у повній мірі підтверджують факт проживання [PERSON] (позивач по справі) із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] до дня її смерті та на час відкриття спадщини, з квітня 2018 року, оскільки встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежить можливість реалізувати майнові права на спадщину. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів ". На підставі викладеного та

Outcome: approved