Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просила суд визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , а також встановити над ним опіку, призначивши заявницю опікуном, посилаючись на те, що [PERSON] , який доводиться рідним сином заявниці, є інвалідом І А групи з дитинства, безстроково, хворіє на хронічну психічну хворобу та потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] проживає разом із заявницею, яка його доглядає і піклується про нього. В останні роки стан здоров`я [PERSON] погіршився, наслідок чого він не в змозі працювати, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях, погано розмовляє, потребує постійного догляду та турботи, тому виникла необхідність у визнанні його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна, у зв`язку з чим заявниця звернулась до суду із зазначеною заявою. Заявниця та її представниця у судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник [PERSON] , відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна, у судовому засіданні не заперечував проти вимог заяви, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви визнав, не заперечував проти задоволення заяви. Суд, розглянувши заяву, заслухавши обґрунтування заявниці та її представниці, думку представника особи, відносно якої вирішується питання про визнання його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення вимог заяви по суті, дійшов висновку, що вказана підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження також справи про визнання фізичної особи недієздатною (пункт 1 частини 2 статті 293 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (а. с. 5, 6), відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна, народився [INFO] , його матір`ю зазначена [PERSON] (а. с. 4), заявниця у справі, батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 листопада 2020 року (а. с. 8). Рішенням місцевим Саратським районним судом Одеської області від 06 жовтня 2003 року розірвано шлюб між [PERSON] , заявницею у справі, та [PERSON] , які є батьками [PERSON] (а. с. 20). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09 жовтня 2023 року, довідки № 603 від 09 жовтня 2023 року, довідки № 604 від 09 жовтня 2023 року, виданих Кулевчанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , заявниця у справі, разом із сином [PERSON] , який є інвалідом, за яким здійснює догляд, проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21, 22, 23). Судом встановлено, що [PERSON] , заявниця у справі, є матір`ю [PERSON] , відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна і вони проживають разом. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісі серії 10 ААВВ № 749199 від 10 лютого 2015 року, [PERSON] є інвалідом першої А групи з дитинства безстроково (а. с. 7). Як вбачається з епікризів від 04 березня 2013 року, від 15 лютого 2015 року, [PERSON] , відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, перебував на лікуванні в КНП «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня № 1» Одеської обласної ради, КНП «Одеська психіатрична лікарня № 4» Одеської обласної ради, з діагнозом: тяжка розумова відсталість з емоційною нестійкістю внаслідок хвороби Дауна. F.72.1 (а. с. 13, 14). Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом 1 чи II групи внаслідок психічного розладу № 13, хворий [PERSON] , [INFO] , інвалід першої А групи, внаслідок психічного розладу, встановленого 10 лютого 2015 року, проживає разом з матір`ю [PERSON] , заявницею у справі. За рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування; обмеження здатності до спілкування; обмеження здатності контролювати свою поведінку хворий [PERSON] потребує постійного стороннього догляду (а. с. 12). Відповідно до медичної довідки, виданої КП «Саратська центральна лікарня» Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з діагнозом F.72.1 (а. с.17). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 24 від 15 січня 2025 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи, [PERSON] , відносно якого вирішується питання про визнання його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна: страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «Важкої розумової відсталості, внаслідок раннього органічного ураження центральної нервової системи, хвороби «Дауна», що відповідає діагностичним критеріям рубрики F.72.0, внаслідок чого не здатний усвідомлювати (розуміти) значення своїх дій та керувати ними, надавати їм належну оцінку, розуміти значення дійсного та будь-якого іншого цивільного судочинства, надавати пояснення по суті справи, особисто приймати участь у судовому розгляді по справі, тому його особиста участь у судовому засіданні недоцільна (а. с. 70-72). Відповідно до положень статті 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність в разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і у порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено у законному порядку. Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Положення статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або з будь-яких інших підстав, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (частина 1 статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним, оскільки належними доказами у справі підтверджено, що в силу свого захворювання він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до вимог частини 1 статті 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, а частиною 1 статті 300 ЦПК України регламентовано, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до частини 4 статті 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Таким чином, вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, оскільки саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки, тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною, є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу мету не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Відповідно до подання Виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як органу опіки та піклування, яке затверджено рішенням № 8 від 19 січня 2024 року, [PERSON] , заявниця у справі, може бути призначена опікуном свого сина [PERSON] (а. с. 9-10, 11). Як вбачається з Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України серії ВР-001908321, [PERSON] , заявниця у справі, станом на 21 грудня 2023 року не знятої чи непогашеної судимості не має (а. с. 19). Згідно висновку лікаря від 09 серпня 2023 року, медичної довідки № 337 від 09 жовтня 2023 року, медичної довідки № 267 від 09 грудня 2023 року, [PERSON] , заявниця у справі, придатна та може здійснювати догляд за пацієнтом, а також на диспансерному обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває (а. с. 15, 16, 18). За місцем проживання [PERSON] , заявниця у справі, характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою від 09 грудня 2023 року (а. с. 24). Судом встановлено, що обмежень, передбачених статтею 64 ЦК України, щодо призначення [PERSON] , заявниці у справі, опікуном на підставі наданих суду доказів судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з метою не залишати безправним [PERSON] , який за своїм статусом позбавлений самостійно здійснювати свої права у суспільстві, його опікуном необхідно призначити [PERSON] , заявницю у справі, оскільки у судовому засіданні не встановлено обмежень щодо її призначення опікуном. Вирішивши, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги заяви про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна та якими доказами вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною відносяться на рахунок держави. Згідно з частиною 5 статті 300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили слід надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Відповідно до частини 1 статті 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з частиною 6 статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років, тому з метою дотримання зазначеної вимоги, суд зобов`язаний визначити строк дії даного рішення, який не може перевищувати двох років. Беручи до уваги, що вимоги заяви про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна підлягають задоволенню, суд дійшов висновку про визначення строку дії рішення про визнання [PERSON] недієздатним у два роки. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення дворічного строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною (частина 7 статті 300 ЦПК України).

Outcome: approved