Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: встановити факт прийняття ним спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, та визнати право власності за ним на земельну частку (пай) розміром 4,74 в умовних кадастрових гектарах на території Радулинської сільської ради Баранівського району Житомирської області, належну [PERSON] на підставі сертифікату серії ЖТ № 0146289, виданого на підставі розпорядження Баранівської райдержадміністрації від 25.04.1997 року № 111 та зареєстрованого за № 39 від 14.05.1997 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай); на земельну частку (пай) розміром 4,74 в умовних кадастрових гектарах на території Радулинської сільської ради Баранівського району Житомирської області, належну [PERSON] на підставі сертифікату серії ЖТ № 0146288, виданого на підставі розпорядження Баранівської райдержадміністрації від 25.04.1997 року № 111 та зареєстрованого за № 38 від 14.05.1997 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). В обґрунтування вимог позивач зазначив, що його батько [PERSON] помер [INFO] і після його смерті спадщину прийняла мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Він прийняв спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у грудні 2003 року, маючи сертифікати на право на земельну частку (пай) батьків та доглядаючи за спадковим будинком. Оформити право на спадщину він не може у зв`язку із втратою вказаних сертифікатів. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 03.07.2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, роз`яснено учасникам справи права та наслідки невчинення ними відповідних процесуальних дій, справу призначено до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи (а.с.49). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Якухно О.М. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує , просить прийняти рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.55 ). Представник відповідача Дубрівська сільська рада свого представника в судове засідання не направила, надіслала заяву в якій просить справу розглянути у підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги визнає (а.с. 54). Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки представник відповідача визнав позовні вимоги, про що подав письмову заяву, суд вирішує питання щодо можливості ухвалення судового рішення згідно вимог ч.3 ст.200 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні. Згідно частин 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіряючи законність визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). При житті батьки позивача отримали право на земельну частку (пай), на підтвердження чого [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0146289 розміром 4,74 в умовних кадастрових гектарах відповідно до розпорядження Баранівської райдержадміністрації від 25.04.1997 року № 111 та зареєстрований за № 39 від 14.05.1997 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що вбачається з довідки ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04.01.2022 № 0-6-0.1044-6/41-22 (а.с.20); а [PERSON] - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0146288 розміром 4,74 в умовних кадастрових гектарах відповідно до розпорядження Баранівської райдержадміністрації від 25.04.1997 року № 111 та зареєстрований за № 38 від 14.05.1997 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що вбачається з довідки ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04.01.2022 № 97-6-0.1044-5/41-22 (а.с. 19). Згідно довідки виконкому Дубрівської сільської ради Хижівського старостинського округу від 24.12.2020 № 229 за [PERSON] також рахується жилий будинок по [ADDRESS] (нині - Звягельський район) (а.с. 16). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с. Радулин Баранівського району Житомирської області (а.с. 13). Згідно довідки Радулинського старостату виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області від 25.11.2021 № 216 [PERSON] був зареєстрований в с.Радулин Баранівського району і з ним на день смерті проживала і була зареєстрована дружина [PERSON] (а.с. 17). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в с. Радулин Баранівського району Житомирської області (а.с. 14). Згідно довідки Радулинського старостату виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області від 25.11.2021 №212 [PERSON] була зареєстрована в с.Радулин Баранівського району і на день смерті проживала і була зареєстрована одна (а.с. 15). Баранівська державна нотаріальна контора у листі від 26.11.2021 № 1104/01-16 вказала, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не відкривалася (а.с. 18). Баранівською державною нотаріальною конторою листом від 27.07.2022 № 317/02-14 повідомлено заявнику, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка не оформила спадкових прав. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено за відсутністю оригіналів сертифікатів та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 23). Відповідно до ч.5 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України 2003 року, який набрав чинності 01.01.2004 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Таким чином, у разі прийняття спадщини спадкоємцями до 31.12.2003 року, включно, застосуванню підлягають норми спадкового законодавства ЦК УРСР. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. До першої черги спадкоємців за законом віднесено дітей (у тому числі усиновлених), дружину і батька (усиновителей) померлого (ст.529 ЦК УРСР). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Положеннями частини першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на дату відкриття спадщини), передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно п.16 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. На підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті померлого [INFO] [PERSON] надано довідку Радулинського старостату виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області від 25.11.2021 № 216 про проживання з ним на день смерті дружини [PERSON] (а.с. 17). Даний факт визнається Баранівською державною нотаріальною конторою у листі від 27.07.2022 № 317/02-14 (а.с. 23). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , позивач [PERSON] у грудні 2003 року мав на руках сертифікати на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №№ 0146289, 0146288, а також забрав частину речей домашнього вжитку по [ADDRESS] , який рахується за [PERSON] , з 24.12.2003, постійно доглядає за будинком, робить в ньому ремонти, що підтверджено довідками виконкому Дубрівської сільської ради Хижівського старостинського округу від 26.01.2022 №№ 35, 36 та від 28.04.2025 № 103 (а.с. 021,22,28). З огляду на зміст ст.549 ЦК УРСР, п.113 Інструкції від 14 червня 1994 року № 18/5 та п.16 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» такі дії [PERSON] свідчать про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , що узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 11 вересня 2020 року у справі № 348/618/15-ц, від 07 квітня 2021 року у справі № 701/472/19, який виснував про те, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно, то суд звертається до ст.548 ЦК УРСР, яка встановлює, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. При цьому, ч. 4 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України визначила, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини щодо документального оформлення права на спадщину є триваючими, то підлягає застосуванню ст.392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Даний висновок узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, п.23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", який зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Одночасно суд враховує п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, який зазначає, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Належність такого способу захисту прав спадкоємця, як визнання права власності на спадкове майно, у разі втрати ним оригіналу документа, визнає Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2024 року у справі № 635/4042/17, від 11 лютого 2025 року у справі № 751/2484/22 від 19.02.2025 у справі № 303/6910/22 та від 07 квітня 2025 року у справі № 559/4056/13-ц. Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] серія ЖТ №0146289 та сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] серія ЖТ №0146288 втрачено, у зв`язку з чим зазначено про їхню недійсність у розміщеному оголошенні в газеті «Слово Полісся» за № 5 від 03.02.2023 року (а.с.24-25). Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі ( на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Виходячи з положень ЗУ «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» та ЗУ «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Відсутність оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) позбавляє власника цієї земельної частки на укладення договору оренди, та виділення вказаної земельної частки в натурі (на місцевості). Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки у позивача іншого способу, крім як звернутися з позовом до суду щоб визнати за собою право в порядку спадкування на майно, яке належало померлому спадкодавцеві, за умови відсутності правовстановлюючих документів на нього, немає, а представник відповідача не надав будь-яких заперечень з цього приводу, а тому за вищевикладених обставин позов в частині визнання права власності слід задовольнити повністю, адже він повністю аргументований доказами , що знаходяться в матеріалах справи. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не оспорюються та не суперечать один одному. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як особа, яка має інвалідність 1 групи з 26.12.2018, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 121659 від 29.12.2018 (а.с. 8-9).

Outcome: approved