Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Мазур К.Д. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. про визнання недійсним договору дарування. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 вересня 2011 року [PERSON] (мати позивача) на підставі договору дарування, подарувала [PERSON] (далі -позивач) 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою по [ADDRESS] , що знаходяться на приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1000 га., кадастровий номер 5910700000:02:040:0112. Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В від 07.09.2011 року та зареєстровано в реєстрі за № 1173. Також, 07 вересня 2011 року [PERSON] на підставі договору дарування, подарувала [PERSON] 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 (нуль цілих одна тисяча десятитисячних) га, кадастровий номер 5910700000:02:040:0112 та 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0380 (нуль цілих триста вісімдесят десятитисячних) га, кадастровий номер 5910700000:02:040:0113. Вказаний договір, також був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В від 07.09.2011 року та зареєстровано в реєстрі за № 1175. Договори дарування нерухомого майна укладені між [PERSON] та [PERSON] за формою та змістом відповідають вимогам, визначених ч.2 ст. 719 Цивільного кодексу України. З метою дооформлення речових прав власності на частки подарованих земельних ділянок, позивач у липні 2025 року звернувся до неї (адвоката Мазурової К.Д.) за правничою допомогою в частині державної реєстрації речових прав на вказані частини належних йому земельних ділянок. Перевіряючи відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через веб-сайт 30.07.2025 року було з`ясовано, що відповідно до актуальних відомостей з Державного реєстру речових прав, що земельна ділянка з кадастровим номером 5910700000:02:040:0112, площею 0,1000 га, за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. від 14.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі № 469; а земельна ділянка з кадастровим номером 5910700000:02:040:0113, площею 0,038 га, за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. від 14.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі № 471. Вказана обставина підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2025 за № 437515971 та № 437514065. В свою чергу, [PERSON] був братом [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . [PERSON] мати [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Вказані обставини унеможливлюють право позивача на досудове врегулювання спору щодо спірного майна, а саме часток земельних ділянок раніше подарованих йому у 2011 році. Спадкоємцями [PERSON] , за наявної у позивача інформації є його дружина [PERSON] та його донька [PERSON] (далі - відповідачі). До складу спадщини [PERSON] входять спірні земельні ділянки, частки від яких на підставі договорів дарування від 2011 року на праві власності належать позивачу. З урахуванням вище викладеного позивач вважає, що договір дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. від 14.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі № 469 та договір дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. від 14.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі № 471 є недійними. Так, [PERSON] у вересні 2011 року на підставі письмових, нотаріально посвідчених договорів дарування, які подальшому були зареєстровані як правочини, прийняв дарунки від [PERSON] , а саме, 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою по [ADDRESS] , 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 (нуль цілих одна тисяча десятитисячних) га, кадастровий номер: 5910700000:02:040:0112 та 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0380 (нуль цілих триста вісімдесят десятитисячних) га, кадастровий номер : 5910700000:02:040:0113 та відповідно до нього, як до обдарованого перейшло право власності на зазначене майно. Відповідно до висновків Постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) Великої Палати Верховного Суду, а також Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі 641/9667/16-ц зазначено що, висловивши свою волю на відчуження об`єкта нерухомого майна, власник у межах свого суб`єктивного права власності реалізовує свої правомочності. Державна реєстрація правочину завершує перехід права власності (право власності на об`єкт припиняється у продавця і, відповідно, виникає в покупця). Тобто покупець набуває не лише правомочності власника, а й сам титул. Особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно. Отже, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було здійснено належним чином, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Таким чином, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Аналогічні правові висновки щодо виникнення у набувача права власності на нерухоме майно, з моменту державної реєстрації відповідного договору відбувається незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності буди зроблені Верховним Судом в постанові від 22.06.2021 по справі № 334/3161/17 (пункти 49-51), в постанові від 13.04.2022 по справі № 641/9667/16-ц. З урахуванням вимог та аналізу статей 328, 334, 722 Цивільного кодексу України можна дійти висновків про те, що неможливо укласти повторні договори дарування на майно, яке вже було подароване раніше, оскільки право власності на нього вже перейшло до іншої особи - обдарованого. Таким чином договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 5910700000:02:040:0112 посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. від 14.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі № 469 та договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 5910700000:02:040:0113 посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. від 14.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі № 471 прямо суперечать вимогам статей 328, 334, 722 Цивільного кодексу України та порушують набуте у 2011 році право власності позивача на 1/2 частки кожної із вище зазначених земельних ділянок. Позивач вважає, що вище зазначені договори дарування земельних ділянок від 14.03.2018 року незаконно перешкоджають реалізації права позивача, як власника 1/2 частки кожної із вище зазначених, земельних ділянок, зокрема на їх використання, розпорядження та відчуження. Звертає увагу на той факт, договір дарування 1/2 частки земельних ділянок від 07 вересня 2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В від 07.09.2011 року та зареєстровано в реєстрі за № 1173 за життя [PERSON] недійсним не визнавався та розірваним з підстав визначених в ст. 727 Цивільного кодексу України не був. Під час проведення державної реєстрації права спільної власності на земельну ділянку щодо одного із співвласників у разі наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про право спільної власності на земельну ділянку із зазначенням усіх співвласників, перенесених з Державного реєстру земель, державний реєстратор одночасно з державною реєстрацією права спільної власності щодо одного із співвласників також переносить відомості про інших співвласників на таку земельну ділянку до відповідного відкритого розділу Державного реєстру прав. Приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. в порушення абзацу 4 п. 8 Порядку № 1127 та ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час посвідчення та реєстрації оспорюваних договорів дарування земельних ділянок, належним чином не перевірила відомостей з Державного реєстру правочинів, зокрема, щодо наявності в інших осіб речових прав на зазначені земельні ділянки, наявності співвласників, не перенесла відомостей про інших співвласників на таку земельну ділянку до відповідного відкритого розділу Державного реєстру прав. Вище зазначені дії з реєстрації оспорюваних договорів дарування земельних ділянок у 2018 році порушили права позивача як власника 1/2 частки кожної із вище зазначених земельних ділянок та фактично унеможливлюють їх реалізації. Таким чином, у позивача відсутня інша можливість захистити порушене право власності на частку земельних ділянок, в частині можливості їх використання, розпорядження та відчуження, крім як визнання договорів дарування земельних ділянок від 14.03.2018 року недійсними в судовому порядку. 22.09.2025 постановлено ухвалу про забезпечення позову (а.с.33). 14.10.2025 ухвалою суду відкрито провадження по даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.56). 17.11.2025 підготовче провадження закрито. Справа призначена до судового розгляду по суті (а.с.131). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини. Позивач [PERSON] також позов підтримав, просив його задоволити. Щодо заявленого відповідачкою [PERSON] строку позовної давності зазначає, що лише в 2025 році дізнався про укладення нових договорів дарування, щодо подарованої йому частини земельної ділянки за договором дарування від 07.09.2011 року. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, та просила застосувати строк позовної давності щодо вимог позивача, мотивуючи тим, що позивач був обізнаний про існування спірних правочинів з 2018 року, оскільки він приїжджав до них у гості у 2018 році і вона разом зі своїм чоловіком, який наразі вже помер, повідомляли [PERSON] про те, що [PERSON] подарувала нерухоме майно [PERSON] . Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] до суду не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 07 вересня 2011 року [PERSON] на підставі договору дарування, подарувала [PERSON] 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою по [ADDRESS] , що знаходяться на приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1000 га., кадастровий номер 5910700000:02:040:0112. Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В від 07.09.2011 року та зареєстровано в реєстрі за № 1173 (а.с.8-9, 10). Також, 07 вересня 2011 року [PERSON] на підставі договору дарування, подарувала [PERSON] 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 (нуль цілих одна тисяча десятитисячних) га, кадастровий номер 5910700000:02:040:0112 та 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0380 (нуль цілих триста вісімдесят десятитисячних) га, кадастровий номер 5910700000:02:040:0113. Вказаний договір, також був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В від 07.09.2011 року та зареєстровано в реєстрі за № 1175 (а.с.11-13, 14). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст..ст. 126 133, 135 СК України від 06.08.2025 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] батьки [PERSON] , [INFO] (а.с.15). [PERSON] після розірвання шлюбу (22.05.1956) змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.17). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05.08.2025 вбачається про зміну прізвища [PERSON] після реєстрації шлюбу 28.01.1958 на « [PERSON] » (а.с.16). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2025 №437515971 вбачається, що приватним нотаріусом Проскурня Л.І. 14.03.2018 посвідчено договір дарування серії та номер 471, виданий 14.03.2018 на земельну ділянку площею 0,038 га, кадастровий номер 5910700000:02:040:0113 по [ADDRESS] (а.с.18). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2025 №437514065 вбачається, що приватним нотаріусом Проскурня Л.І. 14.03.2018 посвідчено договір дарування серії та номер 469, виданий 14.03.2018 на земельну ділянку площею 0,038 га, кадастровий номер 5910700000:02:040:0112 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою по [ADDRESS] (а.с.18 зворот). [PERSON] померла [INFO] (а.с.23). [PERSON] помер [INFO] (а.с.23 зворот). Під час розгляду справи досліджено копію спадково справи №72948260, заведеної після смерті [PERSON] . Так інформація щодо реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в Спадковому реєстрі відсутня (а.с.71). Після смерті [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Проскурня Л.І. заведена спадкова справа 72948260 (а.с.72 зворот). Заяву про прийняття спадщини після його смерті подала його донька [PERSON] (а.с.73). Матеріали спадкової справи містять свідоцтво про смерть спадкодавця [PERSON] (а.с.73 зворот), повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо його актового запису про смерть (а.с.74-75), Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (щодо спадкових справ, заповітів (а.с.76 зворот, 77-78), довідку про місце реєстрації спадкодавця на момент смерті (а.с.78) та документи на підтвердження факту родинних відносин спадкоємця та спадкодавця (а.с.79, 80). Також в матеріалах міститься заява дружини [PERSON] - [PERSON] про прийняття спадщини після смерті чоловіка (а.с.82), свідоцтво про смерть спадкодавця (а.с.83), свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON] (ас.83 зворот), паспорт та РНОКПП [PERSON] (а.с.84) запити нотаріуса до КП «Роменське МБТІ» та до Відділу у Роменському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області (а.с.85 зворот, 86). З копії Договору дарування вбачається, що 14.03.2018 приватним нотаріусом Проскурня Л.І. посвідчено Договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 5910700000:02:040:0113 по [ADDRESS] , дарувальник - [PERSON] , обдаровуваний [PERSON] . Договір зареєстровано тв. реєстрі за №471 (а.с.87-88). До матеріалів спадкової справи долучені також правовстановлюючий документ на указану земельну ділянку (а.с.89), технічну документацію на неї (а.с.91-93) та довідку про вартість (а.с.94). Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.03.2018 №116919620 власником земельної ділянки кадастровий номер 5910700000:02:040:0113 на підставі Державного акту на право власності на землю серії СМ №139227 від 27.02.2018 значиться [PERSON] (а.с.96). З копії Договору дарування вбачається, що 14.03.2018 приватним нотаріусом Проскурня Л.І. посвідчено Договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 5910700000:02:040:0112 по [ADDRESS] , дарувальник - [PERSON] , обдаровуваний [PERSON] . Договір зареєстровано тв. реєстрі за №469 (а.с.97-98,99). До матеріалів спадкової справи долучені також правовстановлюючий документ на указану земельну ділянку (а.с.100-101), технічну документацію на неї (а.с.105-107) та грошову оцінку (а.с.103). Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.03.2018 №116055081 власником земельної ділянки кадастровий номер 5910700000:02:040:0112 на підставі Державного акту на право власності на землю серії СМ №139226 від 10.08.2009 (газета «Вісті Роменщини №8 від 17.02.2018) значиться [PERSON] (а.с.102). Такі самі документи (копії) з матеріалів спадкової справи, які стосуються нерухомого майна, долучені приватним нотаріусом Проскурня Л.В. 04.12.2025 (а.с. 139-165). Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання недійсним договору дарування, які врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Земельного кодексу України (далі ЗК України), Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 3 ст. 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За частиною ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтями 125, 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частинами 1, 4 ст. 722 ЦК України передбачається, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до висновків Постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) Великої Палати Верховного Суду, а також Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі 641/9667/16-ц зазначено що, висловивши свою волю на відчуження об`єкта нерухомого майна, власник у межах свого суб`єктивного права власності реалізовує свої правомочності. Державна реєстрація правочину завершує перехід права власності (право власності на об`єкт припиняється у продавця і, відповідно, виникає в покупця). Тобто покупець набуває не лише правомочності власника, а й сам титул. Особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно. Отже, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було здійснено належним чином, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Таким чином, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. З урахуванням вимог та аналізу статей 328, 334, 722 ЦК України суд дійшов висновків про неможливість укладення повторних договорів дарування на майно, яке вже було подароване раніше, оскільки право власності на нього вже перейшло до іншої особи - обдарованого. Таким чином договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 5910700000:02:040:0112 посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. від 14.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі № 469 та договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 5910700000:02:040:0113 посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. від 14.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі № 471 прямо суперечать вимогам статей 328, 334, 722 ЦК України та порушують набуте у 2011 році право власності позивача на 1/2 частки кожної із вище зазначених земельних ділянок. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Договір дарування 1/2 частки земельних ділянок від 07 вересня 2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В від 07.09.2011 року та зареєстровано в реєстрі за № 1173 за життя [PERSON] недійсним не визнавався та розірваним з підстав визначених в ст. 727 ЦК України не був. На період укладання договорів дарування 1/2 частки земельних ділянок у 2011 році діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (далі - Порядок № 703). Пунктом 2 Порядку № 703 визначалось, що державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Відповідно до п. 16 Порядку № 703 за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Пунктом 18 Порядку № 703 було встановлено, що державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав. Відповідно до вимог п. 20 Порядку № 703 встановлено, що після внесення записів до Державного реєстру прав державний реєстратор формує витяг з Державного реєстру прав та оформляє його у двох примірниках, один з яких державний реєстратор долучає до реєстраційної справи. За результатами укладеного договору дарування 1/2 частки земельних ділянок від 07 вересня 2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В. був внесений запис до Державного реєстру правочинів та сформований витяг № 10348793 від 07.09.2011 року, що є свідченням реєстрації в Реєстрі відповідного права на вказані об`єкти нерухомого майна за позивачем (копія витягу з реєстру додається). В свою чергу, на момент державної реєстрації оспорюваних договорів дарування земельних ділянок у 2018 році діяв Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 ( в редакції постанови Кабінету України від 23 серпня 2016 року № 553) - далі Порядок № 1127. Абзацом 4 п. 8 Порядку № 1127 встановлено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор обов`язково зазначає відомості, передбачені Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (Офіційний вісник України, 2011 р., № 86, ст. 3145), та виконує всі дії, пов`язані з перевіркою та внесенням відомостей про ідентифікованого суб`єкта речового права, обтяження, у тому числі верифікацію відомостей про унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, про ідентифіковане майно, на підставі відомостей, отриманих із електронних інформаційних систем, передбачених зазначеним Порядком. Пунктом 811 Порядку № 1127 визначено, що державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року, проводиться у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Абзацами 3, 4 ч.1 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачається, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування та не оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови встановлення факту відсутності відомостей про речові права інших осіб на таку земельну ділянку в Державному земельному кадастрі. Під час проведення державної реєстрації права спільної власності на земельну ділянку щодо одного із співвласників у разі наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про право спільної власності на земельну ділянку із зазначенням усіх співвласників, перенесених з Державного реєстру земель, державний реєстратор одночасно з державною реєстрацією права спільної власності щодо одного із співвласників також переносить відомості про інших співвласників на таку земельну ділянку до відповідного відкритого розділу Державного реєстру прав. Приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. в порушення абзацу 4 п. 8 Порядку № 1127 та ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час посвідчення та реєстрації оспорюваних договорів дарування земельних ділянок, належним чином не перевірила відомостей з Державного реєстру правочинів, зокрема, щодо наявності в інших осіб речових прав на зазначені земельні ділянки, наявності співвласників, не перенесла відомостей про інших співвласників на таку земельну ділянку до відповідного відкритого розділу Державного реєстру прав. Вище зазначені дії з реєстрації оспорюваних договорів дарування земельних ділянок у 2018 році порушили права позивача як власника 1/2 частки кожної із вище зазначених земельних ділянок та фактично унеможливлюють їх реалізації. Проте, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, яке вона мотивує тим, що позивачу про існування спірних договорів було відомо ще у 2018 році, зокрема вона сама та її чоловік повідомили [PERSON] , що його мати, [PERSON] повторно подарувала належне їй нерухоме майно брату позивача, [PERSON] . Позивач як зазначила відповідачка [PERSON] заперечував щодо таких дій матері. У постанові ВПВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Загальні положення застосування позовної давності також викладені у наступних постановах: №522/1029/18 (14-270цс19);№522/2110/15-ц (14-247 цс 18) /п. 61;№522/2201/15-ц (14-179 цс 18) /п. 61/;№ 522/2202/15-ц (14-132цс18) /п. 61/;№372/1036/15-ц (14-252цс18);№904/10956/16 (12-90гс19);№ 183/1617/16 (14-208 цс 18) /п.п. 73/; №911/1437/17 (12-226гс18) /п. 76/. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Під час розгляду справи суд встановив порушення прав позивача, про що і зазначив. При зверненні до суду сторона позивача не просить поновить строк звернення до суду та не мотивує причин його пропуску. Законодавство України (стаття 257 ЦК України) встановлює загальний строк позовної давності в три роки. Це означає, що позивач мав право звернутися до суду з вимогою про визнання недійсними договорів дарування протягом трьох років з моменту порушення своїх прав, яке відбулось 14.03.2018 і про що він дізнався у 2018 році. Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу, перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після того, як особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. З позовом до спадкоємців обдаровуваного [PERSON] , який помер [INFO] , позивач звернувся 22.09.2025, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2025 року у справі № 585/3625/25, провадження 2-з/585/24/25, необхідно скасувати.

Outcome: dismissed