Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання останнього батьком [PERSON] , [INFO] , внесення змін до актового запису про народження дитини. Позов обгрунтовується тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 24 січня 2007 року розірвано, але до листопада 2009 року продовжували спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за ініціативою відповідача спільне проживання припинилось, коли позивач знаходилась в перебігу вагітності, а [INFO] народився син [PERSON] , відомості про батька щодо якого внесені в актовий запис за її вказівкою відповідно до ч.1 ст.135 СК України, зокрема зазначені ім`я та по-батькові справжнього батька. Син [PERSON] за своєю зовнішністю дуже схожий із відповідачем, який після народження спільного сина, періодично допомагав, а в подальшому з початку 2020 року ухиляється від утримання свого сина, не спілкується із ним, добровільно не бажає визнати сина в документальному порядку, відмовився подати спільну заяву до РАЦСу про походження дитини, що порушує і права самої дитини, зокрема і на належне утримання. Просить позов задовольнити та призначити по справі судово-генетичну експертизу. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження із підготовчим засіданням. Відповідно до заяви від 26 лютого 2025 року представник Ніжинського міськрайонного відділу реєстрації актів цивільного стану Катруха С. просить справу розглянути за відсутності. Ухвалою суду від 03 березня 2025 року за результатами підготовчого провадження, під час якого відзив чи заперечення відповідачем не подані, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 23 квітня 2025 року позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги за обставин згідно з позовною заявою, вказала, що відповідач є батьком [PERSON] , якого визнавав, а після повторного одруження став заперечувати, вона пропонувала відповідачу тест ДНК, на що останній відмовився, у даний час відповідач одружився втретє і в нього загалом 5 дітей, просила призначити по справі судово-генетичну експертизу для вирішення питання-чи є відповідач [PERSON] біологічним батьком [PERSON] .. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 23 квітня 2025 року показала, що відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із її дочкою-позивачем по справі [PERSON] , останні є батьками [PERSON] , 2010 року народження, якого відповідач визнавав, наявна схожість відповідача і дитини. Ухвалою суду від 24 квітня 2025\~року по справі призначено судово-генетичну (біологічну) експертизу, провадження по справі зупинено. Згідно з повідомленням Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 08 липня 2025 року експертизу не проведено у зв`язку з тим, що [PERSON] не з`явився для відбору крові, в зв`язку з чим ухвалою суду від 11 липня 2025 року поновлено провадження по справі. Відповідно до заяви від 04 грудня 2025 року позивач [PERSON] просить судовий розгляд завершити за відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] після проведення підготовчого засідання 03 березня 2025 року, в яке неодноразово не з"являвся, у призначені дати судового розгляду по суті на 09 квітня 2025 року, 23 квітня 2025 року, 22 жовтня 2025 року та 04 грудня 2025 року не з"явився без повідомлення причин, при цьому останній під час судового розгляду згідно із заявою від 06 лютого 2025 року заперечує проти позову та просить відкласти розгляд справи за станом здоров"я, відповідно до клопотання від 24 лютого 2025 року-просить відкласти розгляд справи за сімейними обставинами, що свідчить про обізнаність останнього, на зареєстровану адресу місця проживання якого судом неодноразово надсилались рекомендовані повідомлення, також здійснювались сповіщення через Вайбер та СМС-повідомлення, про судовий розгляд, також інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа\~ рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі\~\~№800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження\~\~№11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі\~\~№10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Тобто судом вжиті належні засоби щодо інформування відповідача про судовий розгляд, при цьому судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.\~ Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України", сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Повторна неявка відповідача [PERSON] перешкоджає здійсненню всебічного розгляду справи у межах "розумного" строку і порушує принципи добросовісності та розсудливості, права позивача на судовий захист, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, чергова неявка якого не повинна призводити до того, що позивач втрачає всіляку можливість свого судового захисту. Фіксування судового розгляду 04 грудня 2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу визнання батьківства відповідача [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є позивач [PERSON] .. Згідно з даними свідоцтва про народження від 31 березня 2010 року [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м.Ніжині Чернігівської області, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції 31 березня 2010 року складено актовий запис №171, батько- [PERSON] , мати- [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження… від 23 жовтня 2018 року, відомості про батька [PERSON] , який народився [INFO] в м.Ніжині,-як [PERSON] , записані за вказівкою матері [PERSON] , згідно з ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який розірваний 24 січня 2007 року, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції 25 січня 2007 року, актовий запис №29, прізвище подружжя після розірвання шлюбу- [PERSON] . Згідно з ст.121\~СК\~України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 цього Кодексу. Статтею 125 СК України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Частиною 1 ст.135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Ухвалою суду\~від 24\~квітня 2025\~року згідно\~з клопотанням\~позивача [PERSON] \~по справі\~призначено судово-генетичну\~(біологічну)\~експертизу,\~проведення якої\~доручено експертам\~Київського міського\~бюро судово-медичної\~експертизи,\~із поставленням\~питання,- чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , із роз`ясненням сторонам, що відповідно\~до ст.109\~ЦПК України\~у разі\~ухилення учасника\~справи від\~подання експерту\~необхідних матеріалів,\~документів або\~від іншої\~участі в\~експертизі,\~якщо без\~цього провести\~експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Копія ухвали надіслана за зареєстрованим місцем проживання відповідача, також судом повідомлено відповідача про проведення експертного дослідження 13 червня 2025 року, 14 липня 2025 року. Дана ухвала суду від 24 квітня 2025 року згідно повідомлення Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 24 липня 2025 року повернута без виконання, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразка крові не з`явився. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти рф від 07 травня 2009 року). Частиною 1 ст.109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судом встановлено, що фактично експертиза від 24 квітня 2025 року не проведена через неодноразові неявки відповідача для відбору зразків крові, тобто наявне ухилення відповідача від участі в експертизі, що є підставою для застосування наслідків вказаного ухилення, що зазначено у ч.1 ст.109 ЦПК України, в даному випадку-для визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена. Також в судовому засіданні безпосередньо заслухані показання свідка [PERSON] , відповідно до яких відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] .. Також згідно поданих позивачем фотознімків наявна візуальна схожість рис обличчя неповнолітнього [PERSON] та відповідача [PERSON] .. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши обставини згідно з ч.1 ст.109 ЦПК України, показання у судовому засіданні свідка та надані позивачем фото у їх сукупності та достатності,-які відповідачем у встановленому порядку не спростовані, в судовому засіданні встановлені підстави для визнання відповідача [PERSON] батьком неповнолітнього [PERSON] , у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Також судом враховується, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Також задоволення позову спрямоване на захист інтересів неповнолітньої дитини, щоб забезпечити стабільність умов її життя, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої дитина не має батька. Відповідно до п.п.2.13, 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, різновидом яких є актовий запис про народження дитини, є серед іншого і рішення суду про визнання батьківства. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 1211 грн 40 коп судового збору, вказана сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на її користь. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: approved