Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача \~ \~ \~ \~У червні\~ 2025\~року адвокат\~Паньківський В.М.\~від \~імені [PERSON] \~ звернувся\~ до\~суду з\~позовом до\~ АТ\~КБ "ПриватБанк" про визнання дій відповідача протиправними та повернення безпідставно списаних коштів . \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовано тим,\~що позивач\~є \~клієнтом \~АТ КБ "ПриватБанк" та має відкритий у вказаному банку рахунок [NUMBER] . \~ \~ \~ \~09 березня 2025 року з цього рахунку відповідачем було списано кошти в розмірі 48,65 грн, 04 квітня 2025 року - в розмірі 4 022,35 грн та 17 квітня 2025 року - в розмірі 24,88 грн, всього на загальну суму 4 095,88 грн. \~ \~ \~ \~Зазначає, що позивач не надавав згоди на списання цих коштів, жодних кредитних договорів, виконавчих проваджень або інших правових підстав для примусового списання коштів не було. Окрім того вказані грошові кошти є соціальною виплатою. \~ \~ \~ \~17 квітня 2025 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення безпідставно списаних грошових коштів або у разі наявності законних підстав для списання цих коштів, просив повідомити про такі підстави з долученням доказів. \~ \~ \~ \~Листом від 15 травня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250417/77811 банк повідомив позивача, що списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося у зв`язку з існуючою заборгованістю за кредитним договором № ЕБРР/G1401, в забезпечення виконання зобов`язань за яким ним було укладено договір поруки від 31 липня 2008 року, однак жодних додатків на підтвердження цих обставин банком додано не було. \~ \~ \~ \~Позивач вважає, що таке списання грошових коштів є безпідставним та порушує його права як споживача банківських послуг. На підставі наведеного та в силу положень ч.1 ст.1073, ч.1 ст.1212 ЦК України представник позивача просив визнати такі дії відповідача неправомірними та зобов`язати його повернути на картковий рахунок позивача безпідставно списані грошові кошти в розмірі 4 095,88 грн. Відповідач \~АТ КБ "ПриватБанк" подав відзив на позов, в якому не погодився з позовними вимогами з таких підстав. 31\~липня 2008\~року між\~ЗАТ КБ "ПриватБанк" , правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та Приватним комерційно-виробничим підприємством " Перлина Перемишлянщини" було укладено договір № ЕБРР/G1401, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 48 000,00 грн на термін до 31 липня 2013 року. Зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено, зокрема, договором поруки укладеним з поручителем [PERSON] . Зазначає, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором № ЕБРР/G1401 від 31 липня 2008 року банк відповідно до норм закону та вимог договору поруки пред`явив письмову вимогу від 07 лютого 2013 року до позивача та відповідно до п.7 договору поруки мав право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунках. З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Представник позивача адвокат Паньківський В.М. подав відповідь на відзив відповідача, де зазначив, що позивач [PERSON] не підписував договір поруки №1 від 31 липня 2008 року. Окрім того вказаний договір поруки був предметом розгляду в справі №349/242/16-ц, де рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2016 року в позові ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було відмовлено. Зазначає, що факти встановлені у вказаному рішенні суду мають преюдиційне значення для цієї справи. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання. 04 серпня 2025 року представник відповідача адвокат Рокетська С.В. подала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка задоволена ухвалою судді від 04 серпня 2025 року. Тричі, а саме: 18 серпня 2025 року, 28 серпня 2025 року та 28 жовтня 2025 року адвокат Рокетська С.В. подавала клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин: у зв`язку з відрядженням, перебуванням у відпустці та зайнятістю в іншому судовому процесі, які були задоволені судом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Паньківський В.М. позов підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача\~АТ КБ "ПриватБанк" адвокат Рокетська С.В. просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позов. Додатково пояснила , що оскільки договір поруки №1 від 31 липня 2008 року є чинним, тому списання грошових коштів з рахунку позивача відбулось відповідно до його умов. Фактичні обставини справи \~ \~ \~ \~За матеріалами справи встановлено, що згідно \~договору \~від \~04\~ січня\~2022\~ року\~ [PERSON] має відкритий в АТ КБ "ПриватБанк" банківський рахунок [NUMBER] ( а.с.6,8 ). \~ \~ \~ \~З виписки по вказаному рахунку за період з 01 березня 2025 року по 06 червня 2025 року встановлено , що на вказаний рахунок поступали кошти у вигляді соціальних виплат, з яких відповідачем було списано кошти 09 березня 2025 року в розмірі 48,65 грн, 04 квітня 2025 року - в розмірі 4 022,35 грн та 17 квітня 2025 року - в розмірі 24,88 грн, всього на загальну суму 4 095,88 грн. Підставою списання зазначено: автоматичне погашення простроченої заборгованості за рахунком [NUMBER] ( а.с. 6 ). \~ \~ \~ \~17 квітня 2025 року [PERSON] направив АТ КБ "ПриватБанк" заяву про повернення на його банківський рахунок безпідставно списаних банком грошових коштів , а також зазначив, що у разі наявності законних підстав для списання цих коштів, просив повідомити про такі підстави з долученням письмових доказів та письмових пояснень ( а.с. 9 ). \~ \~ \~ \~У відповіді від 15 травня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250417/77811 на вказану заяву АТ КБ "ПриватБанк" зазначило, що списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося у зв`язку з існуючою заборгованістю за кредитним договором № ЕБРР/G1401, в забезпечення виконання зобов`язань за яким ним було укладено договір поруки від 31 липня 2008 року ( а.с. 7 ). \~ \~ \~ \~ 31 липня 2008 року між ЗАТ КБ " ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір поруки №1, за умовами якого [PERSON] є поручителем за зобов`язаннями позичальника Приватного комерційно-виробничого підприємства " Перлина Перемишлянщини" за кредитним договором № ЕБРР/G1401 від 31 липня 2008 року . \~ \~ \~ \~В п.11 договору поруки зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором ( а.с. 24). Згідно наданого відповідачем розрахунку заборгованості станом на 18 листопада 2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором № ЕБРР/G1401 від 31 липня 2008 року становить 421 620,56 грн ( а.с. 105-107 ). \~ \~ \~ \~Пунком 5 договору поруки №1 від 31 липня 2008 року передбачено, що у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов`язку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно п.6 цього договору поруки поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 ( п`яти ) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору. Відповідно до п.7 договору поруки у випадку порушення поручителем зобов`язання, передбаченого п.6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку ( ках ) № № _____ у , МФО ____, на рахунок ПриватБанку ( код ЕДРПОУ ______ ) № _____, МФО ____ . Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформляється меморіальним ордером, у реквізиті " Призначення платежу " якого зазначається інформація про платіж, номер, дату та пункт цього договору, що передбачає можливість застосування договірного списання. Матеріали справи не містять доказів про направлення поручителю [PERSON] письмової вимоги кредитора АТ КБ "ПриватБанк" про сплату заборгованості за кредитним договором № ЕБРР/G1401 від 31 липня 2008 року. Долучене відповідачем до матеріалів справи повідомлення від 07 лютого 2013 року № 30.1.0.0/2 - 87VLVLES06КВ0 не є належним та допустимим доказом у вказаній справі, з огляду на таке. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так із змісту вказаного повідомлення встановлено, що, зокрема, поручитель [PERSON] повідомляється про те, що з метою погашення заборгованості за договором № ЕБРР/G1401 від 31 липня 2008 року на найближчий час заплановані наступні заходи: звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків; передача інформації про вас, як про неплатника до Бюро кредитних історій. У разі, якщо ви маєте бажання уникнути таких заходів просимо вас у термін 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість ( а.с. 25 ). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Рішенням Рогатинського\~районного суду\~ Івано-Франківської\~області \~від \~13\~червня \~2016\~ року,\~ яке\~залишене \~без змін\~ ухвалою\~Апеляційного \~суду \~Івано-Франківської\~ області\~ від\~ 20\~ вересня\~ 2016\~року було\~встановлено,\~ що\~позивач ПАТ\~КБ "ПриватБанк" звернувся, зокрема, до поручителя [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № ЕБРР/G1401 від 31 липня 2008 року з пропуском строку позовної давності ( а.с. 75-76 ). В ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2016 року зазначено, що як вбачається з матеріалів справи, строк виконання основного зобов`язання сторонами визначено 31 липня 2013 року, лист-претензію було надіслано 07 лютого 2013 року та встановлено строк для добровільного виконання зобов`язання не пізніше 5 календарних днів з дати одержання вимоги, про погашення простроченої заборгованості позов до суду заявлено лише у березні 2016 року , тобто по спливу встановленого законодавцем шестимісячного строку ( а.с. 77-78 звор.арк). \~ \~ \~ \~Застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до пункту 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх і застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, зазначена правова позиція викладена в пункті 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19). Предметом спору у цій справі є повернення безпідставно стягнутих коштів, вирішення питання про недійсність чи неукладеність договору поруки №1 від 31 липня 2008 року не є предметом розгляду у цій справі, таких вимог не було заявлено позивачем у справі. Отже відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~ \~ \~ \~Матеріали справи не містять даних про спростування презумпції чинності договору поруки або окремих його положень. Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом, або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Стаття 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо.\~Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг. \~ \~ \~ \~Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. \~ \~ \~ \~Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що оскільки зі сторони відповідача АТ КБ "ПриватБанк"\~ при\~списанні грошових\~ коштів\~на \~загальну \~суму \~4\~ 095,88\~ грн\~з \~банківського \~рахунку позивача\~ [PERSON] \~була невідповідність його дій вимогам закону та умовам укладеного договору поруки №1 від 31 липня 2008 року, а саме: відсутність письмової вимоги кредитора із зазначенням невиконаного обов`язку; не повний обсяг інформації в п.7 договору поруки для належного виконання такого списання банком, зокрема відсутність реквізитів рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання, а тому в силу положень статті 1073 ЦК України таке списання є безпідставним . Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно п.2 ч.2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3 статті 4 вказаного Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць - 3 028 гривень. \~ \~ \~ \~Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів ", позовна заява подана через систему «Електронний суд», тому відповідно до вимог ч. ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір в розмірі 968,96 грн ( 3 028,00 грн х 0,4 ) = 1 211,20 грн х на коефіцієнт 0,8 ) необхідно стягнути з відповідача на користь держави. \~ \~ \~ \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Так, представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано суду такі копії документів: договір №05-ПР про надання правової допомоги від 29 травня 2025 року, ордер серія АТ №1104027 від 13 червня 2025 року про надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Паньківським В.М., акт приймання наданих послуг №25-ПР від 06 червня 2025 року. \~ \~ \~ \~Зокрема, із змісту акта приймання наданих послуг №25-ПР від 06 червня 2025 року встановлено, що загальна вартість наданих адвокатом послуг складає 15 500,00 грн. Згідно з постановою\~Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, визначаючи суми судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд має виходити з критерію їх реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21). Враховуючи складність цієї справи, яка з врахуванням п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною справою, обсяг виконаних адвокатом робіт,

Outcome: approved