Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Сіренко Ю.Є. звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просив суд визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] та зобов`язати Печерську району у м. Києві державну адміністрацію вчинити дії по приватизації квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований з 18.06.1991 за адресою: [ADDRESS] . Право користування зазначеним житловим приміщенням позивач отримав як син [PERSON] , якій свого часу надавався ордер на вселення та проживання у зазначеній квартирі. [INFO] мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. У зв`язку зі смертю матері позивача та у відповідності до наказу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району» від 12.07.2024 № 132 особовий рахунок по квартирі [ADDRESS] був переоформлений на позивача. На теперішній час у позивача виникла необхідність в отриманні у приватну власність (приватизацію) вищевказаної квартири. З метою приватизації квартири позивач звернувся до органу приватизації житлового фонду комунальної власності Печерської районної у м. Києві державної адміністрації із зверненням № 68002-008975489-708-04 від 23.09.2024 з проханням здійснити приватизацію. 01.10.2024 Печерська районна в м. Києві державна адміністрація надала позивачу відповідь № 105-11087 про те, що його заява була залишена без руху в зв`язку з ненаданням копії ордеру на житлове приміщення, завіреної у Центрі Комунального Сервісу за адресою: Кловський узвіз, буд. 24. А також вказала, що спори, які виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизації Державного житлового фонду» вирішуються у судовому порядку. Позивач також звертався до Державного архіву м. Києва з запитом від 26.06.2024 про видачу йому копії ордеру на квартиру, що видавався раніше його матері. Проте, 08.07.2024 Державним архівом м. Києва було надано відповідь № 068-068/ОП/Б-983-1693, що ордери та журнали реєстрації ордерів на отримання квартир (житлових приміщень) громадянами на зберігання до Державного архіву міста Києва не надходили. Тому надати копію ордера на квартиру [ADDRESS] немає можливості. Крім того, 12.12.2024 представник позивача - адвокат Сіренко Ю.Є. звернувся із адвокатським запитом до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» з метою отримання належним чином засвідченої копії ордеру на вселення до житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . 17.12.2024 представником позивача було отримано відповідь на даний запит про те, що концерн не має у своєму розпорядженні ордеру про надання житлового приміщення на адресою [ADDRESS] (а.с. 1-17). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2025 у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 21). 26.02.2025 представник відповідача Печерської районної в місті Києві державної адміністрації - Мітін І.І. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, зазначав, що 01.10.2024 органом приватизації Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, позивачу було надано відповідь, що заява була залишена без розгляду у зв`язку з ненаданням копії ордеру на житлове приміщення, завіреної у Центрі комунального сервісу. Крім того, вимога щодо зобов`язання здійснити приватизацію житлового фонду є втручанням в дискреційні повноваження (а.с. 27-31). 04.03.2025 представник відповідача Печерської районної в місті Києві державної адміністрації - Корж Анатолій подав до суду відзив на позовну заяву, який є аналогічним раніше поданому 26.02.2025 (а.с. 32-35). 03.04.2025 представник позивача [PERSON] - адвокат Сіренко Ю.Є. подав до суду клопотання про залучення співвідповідача - Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, оскільки саме йому надані владі повноваження з приватизації державного житлового фонду та саме дане управління є структурним підрозділом Печерської районної державної адміністрації в м. Києві зі статусом юридичної особи публічного права (а.с. 41-44). Ухвалою суду від 29.04.2025 було задоволено клопотання представника позивача та залучено у якості співвідповідача по справі Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с. 46). 08.05.2025 представник позивача [PERSON] - адвокат Сіренко Ю.Є. подав до суду уточнену позовну заяву, відповідно до вимог якої позивач просить суд: 1) визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) право на приватизацію квартири номер [ADDRESS] ; 2) зобов`язати Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ 37451550) вчинити дії по приватизації квартири номер [ADDRESS] за відсутності ордеру на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 52-67). 26.05.2025 представник відповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної у м. Києві державної адміністрації - Шемеляк Олена подала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позову оскільки Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної у м. Києві державної адміністрації не є адміністративним органом, який має відповідну компетенцію щодо вчинення дій щодо приватизації житла державного житлового фонду (а.с. 68-70). У судове засідання представник позивача не з`явися, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Печерської районної у м. Києві державної адміністрації не з`явися, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явися, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судовим розглядом встановлено, що згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 2024/009315202 від 05.08.2024, [PERSON] з 18.06.1991 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини відповідачами не оспорюються. Квартира за адресою [ADDRESS] , належить до державного житлового фонду місцевих рад, оскільки є власністю територіальної громади м. Києва. Відповідно до позовної заяви, право користування зазначеним житловим приміщенням позивач отримав як син [PERSON] , якій свого часу надавався ордер на вселення та проживання у зазначеній квартирі. [INFO] мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. У зв`язку зі смертю матері позивача та у відповідності до наказу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району» від 12.07.2024 № 132 особовий рахунок по квартирі [ADDRESS] був переоформлений на позивача. З метою приватизації квартири позивач звернувся до органу приватизації житлового фонду комунальної власності Печерської районної у м. Києві державної адміністрації із зверненням № 68002-008975489-708-04 від 23.09.2024 з проханням здійснити приватизацію. 01.10.2024 Печерська районна в м. Києві державна адміністрація надала позивачу відповідь № 105-11087 про те, що його заява була залишена без руху в зв`язку з ненаданням копії ордеру на житлове приміщення, завіреної у Центрі Комунального Сервісу за адресою: Кловський узвіз, буд. 24. А також вказала, що спори, які виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизації Державного житлового фонду» вирішуються у судовому порядку. Позивач також звертався до Державного архіву м. Києва з запитом від 26.06.2024 про видачу йому копії ордеру на квартиру, що видавався раніше його матері. Проте, 08.07.2024 Державним архівом м. Києва було надано відповідь № 068-068/ОП/Б-983-1693, що ордери та журнали реєстрації ордерів на отримання квартир (житлових приміщень) громадянами на зберігання до Державного архіву міста Києва не надходили. Тому надати копію ордера на квартиру [ADDRESS] немає можливості. Крім того, 12.12.2024 представник позивача - адвокат Сіренко Ю.Є. звернувся із адвокатським запитом до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» з метою отримання належним чином засвідченої копії ордеру на вселення до житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . 17.12.2024 представником позивача було отримано відповідь на даний запит про те, що концерн не має у своєму розпорядженні ордеру про надання житлового приміщення на адресою [ADDRESS] . Таким чином, ордер на жиле приміщення (обмінний) не зберігся ні в позивача, ні в Печерської районної в місті Києва державної адміністрації, ні в державному архіві. Звернувшись до суду із позовом, [PERSON] зазначає, що відмова у здійсненні приватизації займаної позивачем квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з ненаданням ордера на зайняття житлового приміщення, є незаконною та чинить йому перешкоду у реалізації його права на приватизацію вказаного житлового приміщення. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Згідно з ч.3 ст.9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно із ч.11 ст.8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно зі ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до положень ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з пунктом десятим статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст.29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Аналогічну норму місить п.4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396. Умовою для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Відповідно до п.10 ч.1 ст.15 Житлового кодексу України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За змістом ст.58 ЖК, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Відповідно до пунктів 69, 70, 72 розділу IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470, ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону. Відповідно до пункту 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відтак, відмова у здійсненні приватизації займаної позивачем квартири за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовується тим, що пунктом 18 Положення № 396, задля здійснення приватизації житла громадянином до органу приватизації подається: повний перелік документів, які надаються громадянами для приватизації. Одним з необхідних документів є ордер про надання житлової площі. Враховуючи те, що у позивача оригінал ордеру на квартиру не зберігся, на сьогоднішній день у нього виникли перешкоди у реалізації права на приватизацію житла. Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до пункту другого статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 статті 2 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] до квартир, які не є об`єктами приватизації на підставі статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не відноситься. Враховуючи, що позивач на законних підставах зареєстрований та постійно проживає у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ним житла з причин відсутності ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує його право на приватизацію. Крім того, відповідно до статті 65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного або громадського житлового фонду можуть придбати займані ними приміщення у власність. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Суд встановив, що позивач вселений у квартиру на законних підставах, незаконність його проживання ніким не спростована та не заперечувалась, а відсутність ордеру позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у нього є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від нього обставинам. Відповідно до статті 59 ЖК України, ордер на спірну квартиру не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідачів не спростували факту, що ордер дійсно видавався, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання здійснити приватизацію спірної квартири є доведеною, законною, обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню. Виходячи з положень законодавства, а саме п.18 Положення №396 з урахуванням змісту п.69 постанови №470, сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що відповідно до п.68 постанови №470 ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі. З моменту реєстрації позивача в спірній квартирі його право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачами не оскаржувалось та доказів такого оскарження суду не надано. Із позовними вимогами до суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням відповідачі не зверталися. Згідно наданих стороною позивача доказів, [PERSON] являється наймачем (право на користування квартирою позивач отримав як син [PERSON] якій свого часу надавався ордер на вселення та проживання в спірній квартирі) спірного житлового приміщення та зареєстрований в ньому з 18.06.1991, отже на законних підставах користується житлом. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Згідно з положеннями пункту 10 статті 8 у прив`язці до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідачів на те, що позивач не має права на приватизацію, оскільки не надано ордеру, є безпідставним. Таким чином, дії відповідачів порушують конституційне право позивача на приватизацію житла у встановленому законом порядку. Суд враховує правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 12.03.2020 у справі № 483/731/19 (провадження № 61-1845св20) Верховний Суд застосував такий спосіб захисту у справі про приватизацію квартири державного житлового фонду, як визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру державного житлового фонду з покладанням обов`язку на останнього оформити право власності на приміщення. При цьому у цій справі було зроблено правовий висновок, що не є належним способом захисту визнання права власності на квартиру. Тобто, суд не може визнати право власності, він може лише визнати безпідставною відмову і зобов`язати орган оформити цю приватизацію. Суд враховує правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 08.06.2022 у справі № 202/3820/19 (провадження № 61-836св21) Верховний Суд вважав обґрунтованими вимоги про зобов`язання державного департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири. Тобто, був обраний спосіб захисту - зобов`язати провести приватизацію квартири. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19.06.2019 у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30.9.2020 у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). Також, суд звертає увагу на те, що представником відповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в м. Києві державної адміністрації не було доведено належними доказами відсутності компетенції у відповідача щодо вчинення дій щодо приватизації житла державного житлового фонду. Крім того, відповідно до інформації розміщеної на офіційному інтернет-порталі Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, спеціально для вирішення питань приватизації у відповідача існує Відділ приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та зобов`язання відповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в м. Києві державної адміністрації провести дії по приватизації квартири позивачем у відповідності п.18 Наказу МЖКГ України від 16.12.2009 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» за відсутності ордеру на жиле приміщення та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Що стосується позовних вимог про визнання права на приватизацію квартири, то суд виходить з наступного. З системного аналізу норм Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів. Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 за № 761/28893/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №200/18858/16-ц (провадження №14-165цс18). Позовні вимоги про визнання права на приватизацію квартири не є належним способом захисту прав позивача, оскільки суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за вищенаведеними в рішенні нормами права. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 1211,50 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат зі сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial