Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю\~"ІННОВА ФІНАНС" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 липня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 4612340724, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. Умовами договору передбачено строк кредиту (строк дії договору) 360 днів, тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 2.5 договору. Відповідно до п. 7.4 договору, за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, щодо діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Всупереч умовам договору позики та вимог ст.ст. 525, 530, 536, 610, 612 ЦК України відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 4612340724 від 12.07.2024 складає 21 180 грн., у тому числі: 4 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15 180 грн. заборгованість за процентами; 2 000 грн. пеня. Проценти нараховувались по 07.07.2025 включно. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 21 180 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов. 17.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідач стверджує, що вона не укладала кредитний договір, відповідно не погоджувала процентну ставку та інші умови кредитування. В матеріалах справи відсутні докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження відповідачем пропозиції щодо укладання договору, зокрема довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладання кредитних договорів у формі електронного правочину тощо. Заявлена позивачем сума стягнення процентів не відповідає максимальному розміру процентів по договору споживчого кредиту, а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідач вважає, що максимальна сума заборгованості по відсоткам не може перевищувати 1\~560 грн., тому просить відмовити у стягненні процентів на суму 780 грн. (2340-1560). Окрім того, позивач на прохання відповідача відмовив у реструктуризації кредитної заборгованості та зменшенні суми боргу. Також, матеріали справи не містять доказів перерахування суми позики саме відповідачці. За таких обставин, вважає, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: укладення договору позики з відповідачем, перерахування відповідачу тіла кредиту, розмір фактично наданих коштів та розмір відсотків. 22.10.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначив, що договір між сторонами укладений відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію», позивачем надано роздруківку з підтвердженням відправлення на номер відповідача одноразовий ідентифікатор для підпису договору позики, паспорту споживчого кредиту. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також у договорі позики та паспорту споживчого кредиту після його підписання сторонами. Нарахування процентів за кожний день користування позикою, позивач підтверджує судовою практикою, яка зазначена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17. Ухвалою суду від 22.10.2025 витребувано у ПриватБанку документи, які становлять банківську таємницю. У судове засідання представник позивача ТОВ «ІННОВА-НОВА» не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи не подала. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилом частини\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини другої\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України може\~мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19, від 04 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частинапершаст.1048\~ЦК України). Частиною другою\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~(далі Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої\~ст. 3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої\~ст. 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 ст. 11 Закону). Згідно з частиною шостою ст. 11 вищезазначеного\~Закону\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмою\~ст. 11 Закону\~у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону\~визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вказаного вище законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів учасників змінено найменування юридичної особи ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» на ТОВ «ІННОВА НОВА», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 84) 12.07.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у позику № 4612340724 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» надав позичальникові [PERSON] кредит у розмірі 4 000 грн. на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. (а.с. 18 30) Відповідно до п. 2.5 кредитного договору строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до договору. Відповідно до п. 2.6 кредитного договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 цього договору (п.2.6.1 кредитного договору). Відповідно до п. 2.8.1 кредитного договору орієнтовна реальна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9089,90% річних. Відповідно до п. 2.9.1 кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 25 600 грн. Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточних рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Дата надання кредиту - 12.07.2024 або наступний за ним календарний день. Відповідно до п. 7.4 кредитного договору за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Відповідно до пункту 2.1, 2.1.7 договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Ваб-сайт, ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/ або протягом періоду обслуговування в товаристві ( в т.ч. через месенджери). Позивачем надано суду докази відправки одноразового ідентифікатора для підписання договору [PERSON] , який було відправлено позивачем відповідачу 12.07.2024, 15:41 - 8684. (а.с. 49) Кредитний договір та додаток до кредитного договору (Графік платежів) були підписані відповідачем [PERSON] 12.07.2024 з використанням одноразового ідентифікатора 8684. Згідно із розділом 11 договору міститься електронний підпис позичальника [PERSON] одноразовим ідентифікатором 8684. Частинами другою, четвертою, шостою\~статті 8 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін. Відповідно до частини 4\~статті 14 Закону України «Про електронну комерцію»\~ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного\~статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Статтею 1 Закону України «Про Електронні довірчі послуги»\~визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює\~Закон України "Про інформацію"\~та спеціальний\~Закон України "Про захист персональних даних". Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних"\~визначає, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку). За змістом розділу 11 договору вбачається здійснення [PERSON] надання персональних даних паспорта, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, електронного платіжного засобу, номера телефону, електронної адреси. У матеріалах справи відсутні докази того, що надання персональних даних здійснено не [PERSON] , а іншою особою,\~що телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором договору, [PERSON] не належить. Верховний суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 провадження № 61-9071св20 зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи\~\~(вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету\~\~і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Також Верховний Суд у постанові від\~04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 провадження № 61-6066 св 23 погодився з тим, що без введення особою логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання відповідачами персональних даних від позивача з метою укладення договору, є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, як і незаконності заволодінням його персональними даними. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «ІННОВА-НОВА» доведено факт укладення 12.07.2024 з відповідачем [PERSON] договору надання грошових коштів у позику № 4612340724 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доводи відповідача\~щодо відсутності\~доказів укладення\~договору в\~електронній формі\~та ненадання\~первинних документів\~щодо перерахування\~коштів є\~необґрунтованими,\~оскільки матеріали\~справи містять\~договір №\~4612340724\~від 12.07.2024,\~підписаний за\~допомогою одноразового\~ідентифікатора,\~що відповідає\~ст.\~6\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~а також довідкою ПриватБанка,\~яка підтверджує\~перерахування 4\~000\~грн на\~рахунок відповідачки. До матеріалів справи додано договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» про надання послуг з прийняття та переказу платежів від 16 травня 2023 року № 160523/1. (а.с. 13 17) Відповідно до ЗУ №\~1953-IX\~«Про фінансові послуги та фінансові компанії», надавач фінансових послуг - фінансова установа, а у випадках, прямо визначених спеціальними законами, - інша юридична особа або філія іноземної юридичної особи, яка має право надавати фінансові послуги відповідно до цього Закону та спеціальних законів (пункт 33 статті 1), а фінансова послуга - операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги (пункт 64 статті 1). Факт перерахування позивачем через ТОВ ФК «Контрактовий дім» грошових коштів у сумі 4000 грн. (номер транзакції 1438450667) на картковий рахунок № [NUMBER] , зазначений відповідачем у кредитному договорі та анкеті клієнта, підтверджено листом ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 29.07.2025 №7/13581. (а.с. 12) Згідно відповіді ПриватБанку на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 12.07.2024 були зараховані кошти на суму 4\~000 грн. (а.с. 102) Отже в матеріалах справи є належні докази надання Товариством з обмеженою відповідальністю фінансовою компанією «ІННОВА ФІНАНС» кредиту [PERSON] \~в сумі 4 000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано отримання грошових коштів у сумі 4000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 4000 грн. Відтак доводи відповідача про відсутність належних доказів перерахунку кредитних коштів [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Отже, надавши докази передання грошових коштів [PERSON] позивач вправі вимагати їх повернення, відповідачка в свою чергу має довести або неотримання коштів, або їх повернення, що нею зроблено не було. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 4000 грн., у свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконувала та допустила виникнення заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4\~000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 15\~180 грн, суд приходить до наступного. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за договором про надання грошових коштів у позику від 12 липня 2024 року № 4612340724 станом на 07.07.2025 становить 19 180 грн., з яких: 4 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15 180 грн - заборгованість за процентами. (а.с. 50). Розрахунок відсотків проведено з 12.07.2024 по 07.07.2025, та за період з 12.07.2024 по 20.08.2024 позивачем було нараховано відсотки у розмірі 1,50%, а за період з 20.08.2024 по 07.07.2025 у розмірі 1%. Судом встановлено, що строк кредиту 360 днів, періодичність сплати процентів кожні 30 днів. Проте, суд не погоджується з розміром процентів, нарахованих позивачем. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Згідно п.17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Підпунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 12.07.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %. Договір № 4612340724 про надання споживчого кредиту був укладений між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] 12.07.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою ст. 8 доповнена згідно із ЗУ № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, вказана норма набрала законної сили 24.12.2023, тобто станом на час укладення договору про споживчий кредит з відповідачем. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Оскільки Договір про надання споживчого кредиту № 4612340724 було укладено 12.07.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», якими визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, тому положення договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5 % є нікчемними в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного заборгованість за відсотками за укладеним між сторонами договором підлягає зменшенню та проценти слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1 % за період з 12.07.2024 по 07.07.2025 (360 днів), які становлять 14\~400 грн (4000 грн :100% х1% х 360=14 400 грн), які підлягає до стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА-НОВА». Щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 2 000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 2 000 грн. слід відмовити. За таких обставин, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА-НОВА» становить 18 400 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту 4 000 гривень та заборгованості за процентами - 14 400 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2 від 12.08.2025. Таким чином, з відповідача на користь позивача пропорційної до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2104,44 грн.

Outcome: partial