Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У травні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію частки. В обґрунтування позову вказано, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , яка є неподільною. Частка відповідача не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим. Вказує, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 03.06.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні. 24.07.2025 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті 03.09.2025. Судове засідання у даній справі відкладалось неодноразово у зв`язку з повідомленням відповідача про розгляд справи та клопотаннями сторони позивача. 27.11.2025 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, надає підтвердження (квитанцію) внесених на депозит суду в якості відшкодування вартості частки відповідача грошових коштів, які просить стягнути з позивача на користь відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи повідомлялась належним чином за адресою, вказаною в позові (адресою знаходження нерухомого майна (частки) та шляхом опублікування оголошення про виклик особи на сайті «Судова влада України», з відзивом (запереченням) на позов до суду не зверталась, при цьому в матеріалах справи міститься зворотне поштове повідомлення про отримання відповідачем 10.10.2025 судової повістки. У зв`язку з наведеним та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Судом встановлено наступне. [PERSON] є власником 1/2 частки квартири загальною площею 44,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав з індексним номером 366283455 від 18.02.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2881493432020, номер відомостей про речове право: 53751876. Реєстрація речового права власності позивача здійснена державним реєстратором Фурсівської сільської ради Бондаренко Л.М. на підставі рішення з індексним номером 71642258 від 18.02.2024 та поданих документів: ухвали суду, серія та номер: 376/1746/23, виданої 29.12.2023, видавник: Сквирський районний суд Київської області, ухвали суду, серія та номер: 376/1746/23, виданої 22.01.2024, видавник: Сквирський районний суд Київської області; документ від підприємства бюро технічної інвентаризації, що містить відомості про зареєстроване право власності на паперовому носії інформації до 1 січня 2013 р., серія та номер: БЦ2322/1, виданого 26.12.2023, видавник: KП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації»: рішення суду, серія та номер: 376/1746/23, виданого 21.06.2023, видавник: Сквирський районний суд Київської області. [PERSON] є власником іншої 1/2 частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Узинської міської ради народних депутатів від 11.04.2000 (реєстрова книга № 23, реєстровий № 3061), що вбачається з листа KП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» № БЦ2322/1 від 26.12.2023. Згідно зі звітом ФОП [PERSON] № 267/12-24 від 12.12.2024, орієнтовна середньоринкова вартість оцінюваної нерухомості 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що була визначена як залишкова вартість заміщення на підставі витратного методу оцінки з застосуванням елементів порівняльного в сучасних умовах, розташованої в [ADDRESS] , становить 30 150 грн. У звіті № 267/12-24 також вказано, що з наданої інформації замовником встановлено, зокрема, що квартира тривалий час перебувала в безхазяйному стані, накопичилась велика сума комунальних платежів, після чого відбулося відключення від системи опалення, електромережі, водопостачання. Отвори віконні та дверні прийшли в непридатність. Стіни, стеля та поли зазнали грибкових утворень та руйнувань. Позивачем внесено 30 150 грн на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (платник [PERSON] ), що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ коштів АТ «Банк «Український капітал» № ПН3904 від 27.11.2025 по справі № 357/6571/25. При вирішенні даної справи суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. При вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 344/120/16-ц (провадження №61-22129св19). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири, яка є неподільною, частка відповідача не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, враховуючи внесену позивачем на депозитний рахунок грошову компенсацію вартості частини спірної квартири, а також наведені у звіті № 267/12-24 відомості про вартість та стан квартири. Щодо відсутності реєстрації права власності у ДРРП за відповідачем, то Верховний Суд у постанові від 08.05.2024 у справі № 703/2305/22 зазначив: згідно з приписами статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинство. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи викладене та оцінюючі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved