Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс»\~10.10.2025звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронному вигляді укладено договір про споживий кредит №101877053 за поданою [PERSON] заявкою на отримання кредиту, відповідно до умов якого [PERSON] надані кредитні кошти в розмірі 15\~000 грн, які перераховані на її картковий рахунок. Надалі, між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс»\~30.09.2021укладено договір відступлення прав вимоги №09Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до [PERSON] . Згідно з договором відступлення права вимоги новий кредитор (ТОВ «Діджи Фінанс») набув право грошової вимоги заборгованості в сумі 64 312 грн 50 коп, з яких: 15\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 47\~812 грн 50 коп заборгованість за відсотками, 1\~500 заборгованість за комісійними винагородами. Про відступлення позивачу права грошової вимоги на адресу [PERSON] було направлено повідомлення, однак остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Оскільки відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживий кредит №101877053 від 02.07.2021 в сумі 64 312 грн 50 коп, а також судові витрати по справі. Представник відповідачки - адвокат Логвінов О.В. подав відзив, в якому позовні вимоги визнав частково, визнавши в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту та за комісійними винагородами, однак заперечував щодо розміру відсотків, вказуючи, що нарахування відсотків здійснювалося поза межами строку кредитування, а тому визнає суму відсотків, нарахованих за 15 днів, в сумі 2\~812 грн 50 коп, що було обумовлено кредитним договором. Водночас, представник відповідачки також заявив про застосування строків позовної давності, шо є підставою для відмови у позові. Зазначив, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, який сплив 17.07.2024. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги та, відхиляючи заперечення представника відповідачки, зазначив, що заборгованість [PERSON] нарахована в порядку та відповідно до умов кредитного договору, з яким відповідачка була ознайомлена перед його укладанням та погодилася виконувати. Щодо строків позовної давності представник позивача вказав, що такий строк не сплив, оскільки його перебіг був призупинений на період дії карантину та воєнного стану. Представник відповідачки подав заперечення, в яких відхилив наведені представником позивача аргументи з мотивів, викладених у відзиві. В судове засідання представник позивача не з`явився, у відзиві на позов просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, однак її представник подав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.07.2021 на офіційному сайті ТОВ «Мілоан» (miloan.ua) [PERSON] підписала Анкету-заяву на кредит №101877053, сума кредиту - 15 000 грн, строк кредиту - 15 днів до 17.07.2021, сума до повернення 19 312 грн 50 коп, комісія за надання кредиту - 1 500 грн, проценти за користування кредитом 2 812 грн 50 коп, процентна ставка 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Надалі між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 02.07.2021 укладено договір про споживчий кредит №101877053. Сторони обумовили умови договору, які є аналогічними з анкетою-заявою, у виді суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, комісії за надання кредиту в розмірі та терміну кредиту. З платіжного доручення №29438567 від 02.07.2021 слідує, що ТОВ «Мілоан» на рахунок [PERSON] 02.07.2021 перераховані кредитні кошти в розмірі 15 000 грн. Таким чином, у підписаному [PERSON] договорі чітко визначені умови кредитування, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 30.09.2021 укладено договір факторингу №09Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, визначеними у реєстрі прав вимоги. Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора, витягу з Реєстру прав вимоги від 30.09.2021 до договору факторингу №09Т та акту приймання-передачі Реєстру прав вимоги від 30.09.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №101877053 від 02.07.2021 в сумі 64 312 грн 50 коп, з яких: 15\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 47\~812 грн 50 коп заборгованість за відсотками, 1\~500 заборгованість за комісійними винагородами. Про відступлення права грошової вимоги та необхідність виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] направлена вимога ТОВ «Діджи Фінанс», однак відповідачка не виконала свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, заборгованість [PERSON] становить 64 312 грн 50 коп, з яких: 15\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 47\~812 грн 50 коп заборгованість за відсотками, 1\~500 заборгованість за комісійними винагородами. Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 вказаного вище Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як слідує з матеріалів справи, ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору, а [PERSON] , в свою чергу, підписавши кредитний договір, не лише погодила його умови, але й скористалася кредитом. На умовах, визначених у вказаному договорі, [PERSON] надавалися кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування ними та інших складових, а також зі встановленими строками їх повернення, про що [PERSON] також підписані паспорт споживчого кредиту та графік платежів до вищевказаного договору. Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. При цьому, факт укладання вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів стороною відповідача не оспорювалося, а тому такі обставини додатковому доказуванню не підлягають. Таким чином\~суд вважає,\~що встановлені\~обставини справи\~підтверджують обов`язок\~ [PERSON] \~сплатити заборгованість\~за договором про споживий кредит №101877053 від 02.07.2021, за яким право вимоги перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі Договору факторингу №09Т від 30.09.2021. Як слідує з позову, розмір заборгованості [PERSON] становить 64 312 грн 50 коп, з яких: 15\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 47\~812 грн 50 коп заборгованість за відсотками, 1\~500 заборгованість за комісійними винагородами. Саме таку суму позивач просив стягнути з [PERSON] у зв`язку з набуттям на неї права вимоги на підставі Договору факторингу №09Т від 30.09.2021. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 000 грн та за комісією в сумі 1\~500 грн підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачкою, тому з [PERSON] підлягає до стягнення заборгованість в згаданому розмірі. Водночас, сторона відповідача не погоджувалася з розміром нарахованих відсотків, вказуючи, що кредит був наданий на 15 днів, проте відсотки за користування кредитними коштами нараховані поза межами строку кредитування. Вирішуючи це питання, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, за умовами спірного договору про споживчий кредит №101877053 від 02.07.2021 [PERSON] надано кредит на строк 15 днів, тобто до 17.07.2021. Тип процентної ставки фіксована, проценти нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Проценти за користування кредитом у грошовому вигляді складають 2 812 грн 50 коп. Зазначена сума відсотків нарахована відповідно до умов договору, тобто 1,25% за кожен з 15 днів. Підстав для нарахування іншого розміру відсотків судом не виявлено. Проте, як слідує з витягу з Реєстру прав вимоги, при передачі права вимоги ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» (позивача), розмір заборгованості [PERSON] по відсоткам становить вже 47 812 грн 50 коп. Водночас, даних про застосування процедури пролонгації кредитного договору матеріали справи не містять. Разом з цим, з розрахунку заборгованості, складеному Первісним кредитором (ТОВ «Мілоан»), встановлено, що нарахування відсотків здійснювалося після закінченння строку кредитування за ставкою 5,00% згідно з п.1.6 кредитного договору. Так, частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу ч.4 ст.263ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17) щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за договором про споживчий кредит №101877053 від 02.07.2021 проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише до 17.07.2021, тобто строку, на який були надані кредитні кошти. Проценти за користування кредитом, як плата по кредиту, після закінчення цього строку не могли нараховуватися. Позивач просив стягнути з відповідачки проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до відповідачки вимоги про стягнення процентів, які передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, який підлягає стягненню на користь позивача складає 2\~812 грн 50 коп, сума яких підтверджується розрахунком первісного кредитора та перевірена судом. Таким чином, всього розмір заборгованості за кредитним договором, відсотками за користування кредитними коштами та комісією становить 19 312 грн 50 коп (15\~000 грн (тіло кредиту) + 2 812 грн 50 коп (відсотки) + 1\~500 грн (комсія), яка і підлягає стягненню з відповідачки, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В свою чергу, представник відповідачки подав суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності. Проте суд з такими доводами не погоджується та вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України). В цій справі кредитний договір був укладений 02.07.2021, термін повернення кредиту та інших його складових - 17.07.2021. ТОВ «Діджи Фінанс» направило позов до суду 10.10.2025. Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст.262 ЦК України). Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст.263, 264 ЦК України. Представником відповідачки не враховано, що під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон №540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п.12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020. Отже початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом №540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 год 00 хв 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Таким чином, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Поряд з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17.03.2022. Надалі Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ «Про внесення змін до ЦК України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон №3450-ІХ) п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024. Водночас, Законом України №4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Таким чином, починаючи з 02.04.2020 строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 30.06.2023, а починаючи з 24.02.2022 строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану і тривав до 04.09.2025. Отже, в цій справі строк позовної давності за договором про споживчий кредит №101877053 від 02.07.2021 не сплив, його перебіг відновлено з 04.09.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом 10.10.2025. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 727 грн 45 коп.

Outcome: partial