Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Представник позивача адвокат Драченко В.В., в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій, посилаючись на норми законодавства та судової практики з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд: - визнати спільним майном подружжя транспортний засіб Citroen С5, 2010 року випуску, д.н.з. С [NUMBER] , здійснити його поділ наступним чином: - визнати за [PERSON] право приватної власності на транспортний засіб Citroen С5, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , припинивши, право спільної сумісної власності подружжя; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 вартості автомобіля в розмірі 146\~856 грн 40 коп.; - визнати спільним майном подружжя нежитлове приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями, площею 49,1\~кв.м.,\~що знаходиться\~вгаражно-будівельному кооперативі «Південний» за адресою: [ADDRESS] , здійснити його поділ наступним чином: визнати за [PERSON] право приватної власності на нежитлове приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7711871101), що знаходиться в гаражно -будівельному кооперативі «Південний» за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної сумісної власності подружжя; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 вартості нежитлового приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями в розмірі 223 225,00 грн; - визнати спільним майном подружжя дачний будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0127 га, кадастровий номер: 7124982500:02:002:0982, що розташована в адміністративних межах Руськополянської сільської ради Черкаського району; - визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину дачного будинку [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (2397852171249); - визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0127 га, кадастровий номер: 7124982500:02:002:0982 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2397661771249), що розташована в адміністративних межах Руськополянської сільської ради Черкаського району; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 листопада 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 1517. Від шлюбу сторони мають доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Малолітні [PERSON] та [PERSON] залишаються проживати з матір`ю, а їх батько продовжує брати участь у вихованні дітей та згідно судового наказу Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 серпня 2024 року по справі № 712/9247/24 сплачує на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.08.2024 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у зв`язку з різними поглядами на життя та життєві проблеми, тому рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.03.2025 у справі № 712/1969/25 шлюб розірвано. За час шлюбу сторонами у справі придбано транспортний засіб Citroen C5, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , нежитлове приміщення блоку гаражів зі службовим приміщеннями, площею 49,1 кв.м та збудовано дачний будинок, площею 92,9 кв.м. на земельній ділянці площею 0,0127 га, кадастровий номер: 7124982500:02:002:0982. Позивач бажає здійснити поділ майна, адже власником автомобілю, гаражу з офісом та дачного будинку з земельною ділянкою є відповідач. Сторона позивача станом на день подання позову позбавлена можливості подання до суду висновку спеціаліста або експерта про вартість транспортного засобу. За основу оцінки перед поданням позову взято середню вартість продажу аналогічних транспортних засобах згідно реєстру МВС. Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. За таких обставин, право власності на транспортний засіб марки Citroen C5, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та нежитлові приміщення блоку гаражів зі службовим приміщеннями має бути визнано одноосібно за відповідачем, як особою на яку оформлено транспортний засіб з гаражем, а він зобов`язаний компенсувати позивачу вартість частки у вказаному майні, в розмірі 1/2 вартості транспортного засобу. Вартість транспортного засобу становить 293 712,80 гривень (із розрахунку середньо ринкової вартості 7 100,00 доларів США за середнім міжбанківським курсом продажу станом на 06.03.2025 41,3680 грн. за 1 $). Таким чином 1/2 вартості автомобіля 146 856,40 гривень. Вартість нежитлового приміщення блоку гаражів зі службовим приміщеннями згідно висновку оцінювача про вартість майна складає 446 450,00 гривень. Таким чином 1/2 вартості гаражу з офісом становить 223 225,00 гривень. В той же час, дачний будинок, площею 92,9 кв.м. з земельною ділянкою, площею 0,0127 га, кадастровий номер: 7124982500:02:002:0982 підлягають поділу в рівних частках з визнанням за кожним з подружжя по 1/2 права власності. Ціна позову визнається половиною вартості об`єктів, що підлягають поділу та становить 1 189 830,40 грн. ((293 712,80 грн. авто + 446 450,00 грн. гараж + 1 639 498,00 грн. будинок з земельною ділянкою) /2). Отже, у випадку подання позовної заяви про розірвання шлюбу через систему Електронний суд належний до сплати судовий збір становить 9 518, 64 грн. (1 189 830,40 грн. * 1 % * 0,8). Статтею 134 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна подати до суду попередній розрахунок суми витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Повідомляємо, що позивач очікує понести 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 5 000,00 грн. витрат на проведення судової товарознавчої експертизи. Докази понесення витрат будуть надані протягом п`яти днів за днем проголошення вступної та резолютивної частини рішення. 14.05.2025 року представником відповідача через систему Електронний суд подано до суду відзив на позовну заяву разом з додатками та доказами його направлення стороні позивача, в якому у задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя відмовити повнітю. Відзив мотивовано тим, що його колишня сім`я мала скрутне матеріальне становище. Грошей, які він заробляв вистачало лише на необхідний мінімум для проживання та утримання дружини і доньок. Колишня дружина [PERSON] жодного дня ніде не працювала, грошових коштів не отримувала. Його батьки померли на початку двохтисячних років, його рідна сестра [PERSON] практично замінила йому їх постійно допомагала і допомагає йому. Про його скрутний фінансовий стан знала сестра, яка одного разу по приїзду з Чехії у вересні 2014 року (фактично проживає і працює в Чехії з 1997 року) запропонувала та в подальшому йому подарувала грошові кошти на придбання нежитлового приміщення блоку гаражів зі службовим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Так, 10.09.2014 року [PERSON] уклала Договір дарування грошей відповідно до якого [PERSON] (дарувальник) та він (Обдаровуваний). Відповідно до п. 1 вказаного договору Дарувальник, розуміючи умову щодо безоплатності цієї угоди, без будь якого примусу, насильства або якихось погроз передає, а Обдаровуваний приймає у дар гроші в сумі 65000 грн (надалі ДАР), цільове призначення якого купівля комерційної нерухомості (нежитлові приміщення блоку гаражів зі службовим приміщенням, розташованих у [ADDRESS] ). Пунктом 3.9 Договору стверджено, що передача грошей відбулася у момент підписання договору. Вказаний договір укладений в присутності свідка [PERSON] , [INFO] (зареєстрована [ADDRESS] ), яка може підтвердити факт укладення договору та передачі грошових коштів у дар. Крім того, [PERSON] , [INFO] (чоловік [PERSON] ) не заперечує проти дарування [PERSON] своєму брату [PERSON] грошових коштів у сумі 65000 грн., що підтверджується відповідною заявою. За вказані подаровані кошти він придбав нежитлові приміщення блоку гаражів зі службовим приміщенням за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі продажу нежитлових приміщень блоку гаражів зі службовим приміщенням від 13.11.2014 року. 07.09.2019 року [PERSON] уклала Договір дарування грошей відповідно до якого [PERSON] (дарувальник) та він (Обдаровуваний). Відповідно до п. 1 вказаного договору Дарувальник, розуміючи умову щодо безоплатності цієї угоди, без будь якого примусу, насильства або якихось погроз передає, а Обдаровуваний приймає у дар гроші в сумі 850000 грн (надалі ДАР), цільове призначення якого купівля житлової нерухомості за вибором обдарованого. Передача грошей відбулася у момент підписання договору (п.3.9 Договору). Вказаний договір також укладений в присутності свідка [PERSON] , [INFO] (зареєстрована [ADDRESS] ), яка може підтвердити факт укладення договору та передачі грошових коштів у дар. [PERSON] , [INFO] (чоловік [PERSON] ) не заперечує проти дарування [PERSON] своєму брату [PERSON] грошових коштів у сумі 850000 грн., що також підтверджується відповідною заявою. За вищевказані подаровані кошти він сплатив пайові внески в обслуговуючому кооперативі «Урочище благодатне» в сумі 715000 грн з метою придбання дачного будинку, що підтверджується Договором №36 від 16.06.2021 року. Відповідач зазначає, що не мав матеріальної можливості придбати земельну ділянку та об`єкти нерухомості про які йде мова в даній позовній заяві самостійно (без подарованих коштів сестри), оскільки його доходи значно менші, а колишня дружина взагалі і дня ніде не працювала. Про факт отримання у дар ним вищевказаних грошових коштів для придбання земельної ділянки та нерухомості, у разі своєї доброчесності може підтвердити і сама [PERSON] . Отже, не може бути спільним майном подружжя та визнано право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями, дачного будинку та земельної ділянки за позивачем, оскільки вони придбані за подаровані відповідачу грошові кошти і є особистою приватною власністю відповідача. Транспортний засіб- автомобіль Citroen C5 2010 року випуску, д.н.з [NUMBER] , який позивач оцінила в 7100 доларів США придбаний в період спільного проживання, є спільним майном подружжя. Однак, зазначена ринкова вартість автомобіля не відповідає дійсності з урахуванням особливостей конкретного автомобіля та є значно меншою. 19.05.2025 року представником позивача Драченком В.В. через систему Електронний суд подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву разом з доказами її направлення стороні відповідача, в якій зазначено наступне. Предметом даного позову є три об`єкти нерухомості та транспортний засіб, титульним власником яких є [PERSON] . Відповідач визнає об`єктом спільної сумісної власності лише автомобіль Citroen C5, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , тоді як вважає, що нежитлове приміщення блоку гаражів зі службовим приміщеннями, площею 49,1 кв.м та дачний будинок, площею 92,9 кв.м. на земельній ділянці площею 0,0127 га, кадастровий номер: 7124982500:02:002:0982 є його особистою власністю, оскільки придбано за кошти отримані в дар від його сестри [PERSON] . На підтвердження вказаної позиції стороною Відповідача надано договори дарування від 10.09.2014 та від 07.09.2019, а також заяви чоловіка сестри Відповідача, який буцімто надав згоду на передачу вказаних коштів. Сторона Позивача критично ставиться до наданих доказів та вважає, що стороною Відповідача спотворюються фактичні обставини з метою залишення майна у власності [PERSON] . Аналізуючи договори дарування від 10.09.2014 та від 07.09.2019, які є аналогічними за своїм змістом, окрім розміру дарунку, встановлено, що згідно пункту 3.9. передача грошей відбувається у момент підписання договору. Однак, до вказаних договорів не долучалось жодних розписок про прийняття в дар Відповідачем готівкових коштів чи виписок з банку про зарахування коштів на його рахунок. Також, згідно пункту 6 Договорів, витрати пов`язані з його нотаріальним оформленням, сторони несуть відповідно до попередніх домовленостей. Тобто, станом на дату укладення договорів дарування, сторони усвідомлювали необхідність їх нотаріального оформлення, але до матеріалів справи долучено договори в простій письмовій формі. В даній справі, відповідач наполягає, що укладені договори дарування грошових коштів свідчать про отримання спірного майна в його особисту приватну власність. Однак, долучені до справи договори не свідчать про отримання відповідачем коштів від своєї сестри, перевищують п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на 2014 та на 2019 рік, не є нотаріально посвідченими, а відтак є нікчемними в силу закону. З урахуванням викладеного, відповідачем не спростована презумпція спільності права власності подружжя і у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання нерухомого майна за особисті кошти [PERSON] . На думку сторони позивача, у відзиві від 14.05.2025 р. [PERSON] запропонував свій варіант поділу майна подружжя, тобто фактично заявив самостійні вимоги до позивачки, які повинні бути розцінені, як зустрічний позов з перевіркою на додержання загальних правил пред`явлення позову за вимогами статей 175-177 ЦПК України (постанова Касаційного цивільного суду від 07.08.2024 у справі № 725/5693/21). 05.08.2025 року представником позивача [PERSON] через систему Електронний суд подано до суду заяву про зменшення позовних вимог разом з доказами її направлення стороні відповідача, у якій позивачем викладено позовні вимоги у наступній редакції: -визнати спільним майном подружжя транспортний засіб Citroen C5, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , здійснити його поділ наступним чином: визнати за [PERSON] право приватної власності на транспортний засіб Citroen C5, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , припинивши право спільної сумісної власності подружжя; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 вартості автомобіля в розмірі 121 721,00 грн; - визнати спільним майном подружжя нежитлове приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями, площею 49,1 кв.м., що знаходиться в гаражно будівельному кооперативі «Південний» за адресою: [ADDRESS] , здійснити його поділ наступним чином: визнати за [PERSON] право приватної власності на нежитлове приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7711871101), що знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Південний» за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної сумісної власності подружжя; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 вартості нежитлового приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями в розмірі 223 225,00 грн; -визнати спільним майном подружжя дачний будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0127 га, кадастровий номер: 7124982500:02:002:0982, що розташована в адміністративних межах Руськополянської сільської ради Черкаського району; - визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину дачного будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2397852171249); - визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0127 га, кадастровий номер: 7124982500:02:002:0982 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2397661771249), що розташована в адміністративних межах Руськополянської сільської ради Черкаського району. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. У судовому засіданні від 19.11.2025 року позивач [PERSON] суду пояснила, що за час шлюбу з відповідачем вона не працювала, була у двох декретних відпустках. Чоловік працював приватним підприємцем та заробляв кошти, яких було достатньо для життя сім`ї. На придбання житла кошти позичала чоловіку його сестра у сумі 500\~000 грн. Цю розмову позивач чула і чоловік їздив до м. Львів по гроші. Це було приблизно у 2021 році. Гаражі купували у 2014 році за кошти, які накопичила їхня сім`я. Чоловік, коли повернувся з м. Львів кошти не показував, але потім вчинялися дії на придбання таунхаусу і було здійснено внесок за нього. Позивач вказує, що не працювала за домовленістю з чоловіком про те, що родину забезпечуватиме він. Сестра чоловіка таку значну суму позичила один раз, це те що їй відомо. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Драченко В.В. суду пояснив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2012 року по 20.03.2025 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, шлюб між сторонами розірвано. На даний час мати дітей проживає окремо та винаймає житло. За час шлюбу позивач та відповідач набули у власність автомобіль, гаражні приміщення, таунхаус, якими користується відповідач. Автомобіль і гаражі є неподільним майном, тому за вказане майно позивач просить стягнути з відповідача компенсацію на її користь. У судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що перебував у шлюбі з відповідачем, хоча доходів для придбання спільного майна було недостатньо. Дружина взагалі не працювала. Вказані кошти, які придбано майно, йому подарувала сестра, з якою уклали два договори дарування. Сестра була йому замість матері, оскільки батьки померли. Кошти на придбання майна подарувала йому сестра, яка проживає та працює за кордоном. Кошти дарувала у гривні за курсом. У 2014 року ним придбано за подаровані кошти гаражі, а другий раз сестра подарувала кошти на житло при свідках. Знайшли житло і придбали за кошти, подаровані сестрою. Автомобіль купувався за кошти, які лишились від дарування, окремих договорів немає. Кошти були подаровані йому особисто, а не дружині. Відносини сестри з його дітьми та дружиною до розлучення були гарні. З дітьми і зараз гарні відносини, а з дружиною погіршились, до цього сестра навіть одягала дружину. У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача. У них померли батьки, і вона допомагала брату фінансово, оскільки він лишився сам. Потім брат одружився і у нього народилось двоє дітей. З дружиною вони прожили близько 13 років. Чи працював брат офіційно, їй не відомо. Займався чимось, пов`язаним з автомобілями. Дружина брата відколи завагітніла не проживала. Вона давала брату кошти на придбання гаражів та будинку. На гараж давала 65\~000 грн., а на будинок 850\~000 грн. Укладали письмові договори дарування. При передачі коштів дружина не була присутня. Свідком передачі коштів була [PERSON] , а її чоловік підписував, що він погоджується подарувати кошти. На той час відносини з невісткою були добрі, і вона знала звідки ці кошти, що їх надає вона. Свідок зазначила, що працює у Чехії з 1999 року, остання її заробітна плата склала 1500 євро. Таку заробітку плату вона отримує протягом останніх двох років. У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що [PERSON] знає з 2022 року, вони куми. За час шлюбу [PERSON] працював приватним підприємцем, а [PERSON] не працювала, займалась дітьми. Їй відомо про те, що сестра [PERSON] допомагала йому фінансово: платила за його навчання, переказувала йому кошти. Як вони жили їй точно не відомо. На даний час вона проживає у Чехії і в Україні буває рідко. Вона може підтвердити той факт, що [PERSON] надавала кошти брату. Вони були у неї вдома у м. Черкаси приблизно у 2019 році, до неї прийшла [PERSON] і [PERSON] , і вона передала йому 850\~000 грн, казала, що для [PERSON] , на які саме потреби, вона не запитувала. А до цього, приблизно у 2014 році [PERSON] передавала [PERSON] 65\~000 грн. Свідок зазначила, що з [PERSON] вони разом працюють у Чехії та вона є її керівником. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 02.11.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 1517. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.03.2025 року у справі № 712/1969/25, шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу у позивача та відповідача народилися діти: донька [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] . Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 06.03.2025 року, вбачається, що [PERSON] є власником транспортного засобу Citroen С5, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , з 17.11.2020 року. Із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного\~реєстру Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна,\~індексний номер\~415039881,\~сформованого 25.02.2025\~року,\~встановлено,\~що 29.06.2021\~року,\~у період\~перебування у\~шлюбі з\~позивачем [PERSON] ,\~відповідач у\~справі [PERSON] \~придбав у\~власність у\~дачний будинок\~ [ADDRESS] ; який в цілому належить на праві приватної власності відповідачу у справі [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2397852171249. Також,\~згідно вищезазначеного\~витягу,\~29.06.2021\~року,\~у період\~перебування у\~шлюбі з\~позивачем [PERSON] ,\~відповідач у\~справі [PERSON] \~придбав у\~власність земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~7124982500:02:002:0982\~площею 0,0127\~га,\~розташовану за\~адресою:\~урочище Благодатне\~с.\~Руська Поляна\~Черкаський район, Черкаська область; який в цілому належить на праві приватної власності відповідачу у справі [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2397661771249. Ринкова вартість зазначеного дачного будинку та земельної ділянки станом на 25.02.025 року становить 1\~639\~498 грн 00 коп, з яких житловий будинок 1\~347\~050 грн 00 коп. та земельна ділянка 292\~448 грн 00 коп., що підтверджується висновком оцінювача про вартість майна ТОВ Центр нерухомості України. Окрім того, згідно вищезазначеного витягу, 13.11.2014 року, у період перебування у шлюбі з позивачем [PERSON] , відповідач у справі [PERSON] придбав у власність нежитлові приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями, а саме приміщення першого поверху гараж № [NUMBER] , площею 26.7 кв.м., приміщення другого поверху службове приміщення № 6, площею 22.4 кв.м., Г-2, загальна площа 49.1 кв.м., які розташовані у гаражно- [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7711871101. [PERSON] став власником зазначеного майна на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. Ринкова вартість вказаного майна станом на 25.02.2025 року становить 466\~450 грн 00 коп., що підтверджується висновком оцінювача про вартість майна ТОВ Центр нерухомості України. До відзиву на позовну заяву стороною відповідача долучено копію договору дарування грошей від 10.09.2014 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , згідно п. 1 якого, [PERSON] дарує [PERSON] 65\~000 грн, цільове призначення цих коштів купівля комерційної нерухомості (нежитлові приміщення блоку гаражів зі службовим приміщенням), розташованих у [ADDRESS] . Також, у договорі зазначено, що він складений у присутності свідка [PERSON] . Також, до договору долучено заяву [PERSON] від 09.09.2014 року, згідно якої він не заперечує проти дарування його дружиною [PERSON] своєму брату [PERSON] грошових коштів у сумі 65\~000 грн. До відзиву на позовну заяву стороною відповідача долучено копію договору дарування грошей від 07.09.2019 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , згідно п. 1 якого, [PERSON] дарує [PERSON] 850\~000 грн, цільове призначення вказаних коштів купівля житлової нерухомості за вибором обдарованого. Також, у договорі зазначено, що він складений у присутності свідка [PERSON] . Крім того, до договору долучено заяву [PERSON] від 05.09.2019 року, згідно якої він не заперечує проти дарування його дружиною [PERSON] своєму брату [PERSON] грошових коштів у сумі 850 000 грн. До відзиву на позовну заяву стороною відповідача долучено копію довідки від 24.06.2021 р. № 45, яку видано обслуговуючим кооперативом Урочище Благодатне, з якої вбачається що [PERSON] здійснив оплату пайового внеску згідно Договору про сплату пайових внесків у Обслуговуючий кооператив Урочище Благодатне №36 від 16.06.2021 року. Довідка на суму 715\~000 грн. Згідно висновку експерта №103 від 29.07.2025 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, який складено судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А. відповідно до ухвали суду від 20.05.2025 року, ринкова вартість транспортного засобу марки Citroen C5 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи складає 243\~442 грн 00 коп. Згідно платіжної інструкції № 1227078879.1 від 21.07.2025 року, позивачем сплачено 3500 грн 00 коп. [PERSON] за визначення ринкової вартості автомобіля марки Citroen C5 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 368 ЦК України, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 756/11915/17. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Так, за приписами частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дані норми кореспондуються з положеннями частин першої, другої та третьої статті 372 ЦК України, якими встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що, вирішуючи спори міжподружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Верховний Суд України підкреслив, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому прядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Отже, в судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб Citroen C5, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , нежитлове приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями, площею 49,1 кв.м., що знаходиться в гаражно будівельному кооперативі «Південний» за адресою: місто Черкаси, вулиця Ярославська 14, дачний будинок № [NUMBER] в урочищі «Благодатне» Руськополянської сільської ради Черкаського району та земельна ділянка, площею 0,0127 га, кадастровий номер: 7124982500:02:002:0982, що розташована в адміністративних межах Руськополянської сільської ради Черкаського району були придбані під час перебування сторін у шлюбі. Відповідач заперечуючи проти того, що вказане майно було придбане за рахунок спільних коштів подружжя, вказував на те, що майно придбане за його особисті кошти, які йому подарувала сестра [PERSON] надаючи при цьому відповідні договори про дарування коштів та вказуючи на те, що зазначений факт може підтвердити свідок [PERSON] , яка була присутня при укладенні договорів та передачі йому коштів. Щодо зазначених доводів сторони відповідача, суд зазначає наступне. Законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Втім, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Відтак, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Подібні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18. Відповідно до п. 6 Договорів дарування грошей, витрати пов`язані з його нотаріальним оформленням, сторони несуть відповідно до попередніх домовленостей. Як вбачається з досліджених у судовому засіданні договорів дарування грошей, вони нотаріально не посвідчені. Відповідно до частини п`ятої статті 719 Цивільного кодексу України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про валюту та валютні операції» визначено, що валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх осіб. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Як нікчемні законодавець, зокрема, кваліфікує договори, вчинені з порушенням вимоги про нотаріальне посвідчення правочину (частина перша статті 220 ЦК України). У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 220 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що вимога про нотаріальне посвідчення має прямо бути передбачена в тій чи іншій нормі закону, а не слідувати із розширеного її тлумачення і мати імпліцитний характер. Тобто людина розумна і обачна внаслідок аналізу відповідної норми має усвідомлювати існування очевидного обов`язку вчинити відповідний договір в письмовій формі з нотаріальним посвідченням, недотримання якого призводить автоматично (ipso iure) до нікчемності. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 759/864/20 та від 10.11.2023 у справі № 757/12702/22. Суд приходить до висновку, що долучені до справи договори не свідчать про отримання відповідачем коштів від своєї сестри, перевищують п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на 2014 та на 2019 рік, не є нотаріально посвідченими, а відтак є нікчемними в силу закону. З урахуванням викладеного, відповідачем не спростована презумпція спільності права власності подружжя і у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання нерухомого майна за його особисті кошти. Крім того, покази свідка [PERSON] про те,що вона була свідком передачі коштів [PERSON] відповідачу, суд оцінює критично, оскільки вона працює разом із сестрою відповідача [PERSON] , та остання є її керівником. Хоча спірне майно було зареєстровано лише на [PERSON] , факт реєстрації спірного майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання. Судові рішення про визнання спірного майна особистою приватною власністю відповідача [PERSON] відсутні. Наведені вище обставини вказують на те, що стороною відповідача не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, а тому суд дійшов висновку, що нежитлове приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями, площею 49,1 кв.м., що знаходиться в гаражно будівельному кооперативі «Південний» за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0127 га, кадастровий номер: 7124982500:02:002:0982, що розташована в адміністративних межах Руськополянської сільської ради Черкаського району були придбані сторонами за час перебування у шлюбі, за рахунок їхніх спільних коштів, і, відповідно, є об`єктом спільної власності сторін у справі. Відповідно до ч.4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї головної функції ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися (постанова від 17 квітня 2020 року у справі № 686/4314/15-ц). За таких обставин, враховуючи, що щодо транспортного засобу Citroen С5, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] сторони не досягли згоди щодо того, кому має залишитись транспортний засіб, та хто має сплатити іншій стороні грошову компенсацію, сторони не бажають реального поділу спірного нерухомого майна та отримання грошової компенсації іншим з подружжя, суд вважає необхідним визначити ідеальні частки, а саме: по 1/2 за кожним із сторін, у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб та нежитлове приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями, та, для досягнення мети судового захисту майнових прав кожного із подружжя, визнати за [PERSON] та [PERSON] право приватної власності по 1/2 частині за кожним на транспортий засіб Citroen С5, 2010 року випуску, д.н.з. С [NUMBER] , на нежитлові приміщення блоку гаражів зі службовими приміщеннями. Також, суд задовольняє позовні вимоги щодо поділу дачного будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0127 га з кадастровим номером 7124982500:02:002:0982, що розташована в адміністративних межах Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області та визнає за кожним із подружжя по 1/2 частині вказаного майна. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, та підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при вирішенні позовних вимог судом позовні вимоги [PERSON] відхилено лише в частині порядку розподілу майна та присуджено кожній зі сторін по 1/2 частині у праві спільної сумісної власності подружжя, замість присудження компенсації щодо транспортного засобу та нежитлових приміщень блоку гаражів зі службовими приміщеннями, та у вартісному значенні не змінилось співвідношення розподілу майна між подружжям, до стягнення з відповідача на користь позивача слід стягнути 9\~518 грн 64 коп. судового збору, які сплачено останньою при зверненні до суду з цим позовом. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України,\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до платіжної інструкції № 1227078879.1 від 21.07.2025 року, позивачем сплачено 3500 грн 00 коп. [PERSON] за визначення ринкової вартості автомобіля марки Citroen C5 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . У зв`язку із вищевикладеним вказані витрати за проведення експертизи у сумі 3500 грн 00 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12\~750 грн. 00 коп., суд дійшов наступних висновків. На підтвердження понесення позивачем судових витрат до суду надано: - договір № 299-08 від 01.08.2024 року про надання правничої допомоги, укладений між [PERSON] та АО Право, бізнес і фінанси в особі голови об`єднання Драченка В.В.; - актом № 2 наданих послуг від 29.10.2025 року, згідно якого адвокатом Драченком В.В. надано позивачу наступні юридичні послуги: підготовча робота для складання позовної заяви про поділ майна подружжя: збір документів, аналіз законодавства та судової практики, написання та подача позовної заяви про поділ майна подружжя до [PERSON] (270 хвилин), аналіз відзиву на позовну заяву [PERSON] та написання відповіді на відзив (120 хвилин), написання та подання клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи (60 хвилин), представництво інтересів клієнта у підготовчому судовому засіданні (20.05.2025 року -09 хвилин, 07.10.2025 року -16 хвилин), написання та подання заяви про поновлення провадженні у справі (30 хвилин), написання та подання заяви про зменшення позовних вимог (40 хвилин), написання та подання заяви про долучення судових витрат для їх розподілу (40 хвилин), представництво інтересів клієнта у судовому засіданні (120 хвилин), всього на загальну суму 12\~750 грн 00 коп.; - копією платіжної інструкції № 1.376800247.1 від 29.10.2025 року про сплату [PERSON] 12\~750 грн 00 коп. адвокату Драченку В.В. За змістом частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано стороною позивача у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат на правову допомогу. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі наявні підстави для стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на правничу допомогу, у розмірі 12\~750 грн 00 коп., що є співмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Враховуючи наведене та

Outcome: partial