Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

І. Правовідносини сторін. У вересні 2025 року представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовну заяву мотивує тим, що 09.02.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів («1БАНК»)» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2789986. Між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 до договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21, право вимоги за договором позики від 09.02.2024 № 2789986, укладеним ТОВ «1 БАНК» із [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Загальна сума заборгованості за даним договором складає 29 000 грн, із яких 8 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 21 000 грн заборгованість за відсотками. 08.03.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10185-03/2024. 08.03.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10192-03/2024. 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24062024, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Стар Файненс Груп». Відповідно до витягу з Реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10185-03/2024 від 08.03.2024 на суму 10\~500 грн., в тому числі: 3 000 грн. тіло кредиту та 7 500 грн. заборгованість за відсотками. Таким чином, підставою для позову є невиконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Позивач є правонаступником первісного кредитору, який надав кредит відповідачу, на підставі договору відступлення права вимоги та просить стягнути заборгованість у звгальному розмірі 50\~000 грн та понесені судові витрати. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня\~2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому суд відповідно\~ст. 19 ЦПК України\~вирішуючи питання про розгляд справи у спрощеному провадженні враховує ціну позову і складність справи. Також суд приймає до уваги клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно з відкриттям провадження у справі Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Згідно ч.1\~ст. 244 ЦПК України\~після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, 28.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник Позивача у судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просила розглядати справу її за відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала. Позивачем у\~позовній заяві\~зазначене місце\~проживання Відповідача: [ADDRESS] . Також судом\~при вирішенні\~питання про\~відкриття провадження\~у справі\~здійснено запит\~до відділу\~УДМС у\~Чернігівській області,\~із відповіді\~якого вбачається,\~що відповідач\~дійсно зареєстрована\~за адресою:\~: [ADDRESS] . Відповідачу рекомендованим повідомленням направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, з викликом його в судове засідання. Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, з огляду на вказані приписи\~ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 09.02.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів («1БАНК»)» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2789986, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора С64VS3 (а.с. 9-11). Відповідно до умов договору сума надання позики 8\~000 грн, строком на 30 днів, зі сплатою 2,5% відсотків на день. До договору також додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора С64VS3(а.с. 12). Між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників (а.с. 13-20). Відповідно до реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 до договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21, право вимоги за договором позики від 09.02.2024 № 2789986, укладеним ТОВ «1 БАНК» із [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Загальна сума заборгованості за даним договором складає 29 000 грн, із яких 8 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 21 000 грн заборгованість за відсотками. (а.с. 21, 23). 08.03.2024\~року між\~ТОВ «СТАР\~ФАЙНЕНС ГРУП»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ 10185-03/2024, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора W 1025 (а.с. 30-31). До договору також додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту (а.с. 34-35). Згідно з довідкою iPay.ua 08.03.2024 було здійснено платіж на суму 3\~000 грн, маска картки [NUMBER] (а.с. 36). 08.03.2024\~року між\~ТОВ «СТАР\~ФАЙНЕНС ГРУП»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ 10192-03/2024, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора W 6739 (а.с. 28-40). До договору також додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту (а.с. 41-43). Згідно з довідкою iPay.ua 08.03.2024 було здійснено платіж на суму 3\~000 грн, маска картки [NUMBER] (а.с. 44). 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24062024, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с. 46-49). Відповідно до витягу з Реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10192-03/2024 від 08.03.2024 на суму 10\~500 грн., в тому числі: 3 000 грн. тіло кредиту та 7 500 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 50). Відповідно до витягу з Реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10185-03/2024 від 08.03.2024 на суму 10\~500 грн., в тому числі: 3 000 грн. тіло кредиту та 7 500 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 51). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.\~1077,\~1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно\~ст.1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). VI. Оцінка суду. Щодо стягнення заборгованості за договором № 2789986 від 09.02.2024 року. 09.02.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів («1БАНК»)» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2789986, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора С64VS3 (а.с. 9-11). Відповідно до умов договору сума надання позики 8\~000 грн, строком на 30 днів, зі сплатою 2,5% відсотків на день. До договору також додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора С64VS3(а.с. 12). Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. Частинами 1, 2статті 639\~ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Із п. 1 Договору вбачається, що позикодавець зобов`язується передати у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які інші належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Відтак, у суді не доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, за змістом виниклих правовідносин щодо надання відповідачу фінансовою установою кредиту та з огляду на вимоги Глави 48 та параграфу 2 Глави 71 ЦК України, а також вимог Закону України «Про платіжні послуги», беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд зазначає, що під час виконання кредитором своїх забов?язань по наданню кредитних коштів позичальнику, самим кредитором здійснюються такі дії, які повинні достатньо підтверджуватися договорами в тій формі і в тому змісті, в якому укладено між сторонами договірні правовідносини. Отже, докази про них мають бути вже створеними і саме сторона позивача повинна доводити обставини, на які посилається в позові. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Позивач посилається у якості доказів наявності заборгованості на довідку-розрахунок про стан заборгованості. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, яка є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України\~(відповідно до частин першої, другої та третьої статті\~12 ЦПК України). Останнє кореспондує частині\~першій\~статті\~81 ЦПК України. Відповідно до частини п`ятої статті\~12 ЦПК України\~суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (пункт 3); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених\~ЦПК України\~(пункт 4); запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених\~ЦПК України\~(згідно із частинами\~першою\~та\~другою\~статті\~13 ЦПК України). Частина\~перша\~статті\~43 ЦПК України\~передбачає, що учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини\~друга\~та\~третя\~статті\~77 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. (відповідно до частин першої, третьої, шостої статті\~84 ЦПК України). Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали (частина\~сьома\~статті\~84 ЦПК України). Водночас позивачем клопотання про витребування доказів не заявлялося. Позивач посилається\~у якості\~доказів наявності\~заборгованості на\~довідку-розрахунок\~про стан\~заборгованості,\~однак такий\~документ є\~лише внутрішнім\~розрахунком Позивача\~і не\~підтверджує факту\~реального надання\~кредитних коштів\~саме в\~межах кредитного\~договору №\~ 2789986 від 09.02.2024 року, укладеного з Відповідачем. З поданих до суду доказів неможливо встановити факт перерахування грошових коштів на платіжний засіб, зазначений у договорі, у визначеному розмірі та на відповідних умовах. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити, чи виникла заборгованість саме внаслідок невиконання Відповідачем умов укладеного між сторонами договору, що свідчить про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, у зв`язку з чим позов у цій частині не підлягає задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за договором № 10185-03/2024 від 08.03.2024 року. 08.03.2024\~року між\~ТОВ «СТАР\~ФАЙНЕНС ГРУП»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ 10185-03/2024, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора W 1025 (а.с. 30-31). До договору також додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту (а.с. 34-35). Згідно з довідкою iPay.ua 08.03.2024 було здійснено платіж на суму 3\~000 грн, маска картки [NUMBER] (а.с. 36). За умовами договору сума кредиту становить 3\~000 грн, строком на 100 днів, процентна ставка 2,50% за день. Із розрахунку заборгованості за договором № 10185-03/2024 від 08.03.2024, заборгованість відповідача становить 10\~500 грн., з яких 3 000 грн. тіло кредиту та 7 500 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 37). Відтак, між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронними підписами кредитора підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останнього, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, а також, що позичальник [PERSON] всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. Частинами 1, 2статті 639\~ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. До доказів укладення договору факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитним договорам\~\~укладеними первісним кредитором з [PERSON] суд зазначає наступне. 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24062024, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с. 46-49). Відповідно до витягу з Реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10185-03/2024 від 08.03.2024 на суму 10\~500 грн., в тому числі: 3 000 грн. тіло кредиту та 7 500 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 51). Як зазначалося судом вище, з огляду на положення законодавства щодо факторингу заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту\~статті 1082 ЦК України\~дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). На підставі\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, права вимоги за яким набув позивач від первісного кредитора. Дані розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були. Перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють операції у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банком-екваєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. У даній справі позивач надав докази перерахування коштів на номер картки, який відповідач зазначив у кредитному договорі. Таким чином, уклавши з позивачем договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач вчасно не повернув кошти, одержані за кредитним договором, чим порушив зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з наданими Позивачем Розрахунками заборгованості за договором № 10185-03/2024 від 08.03.2024 у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором становить 10\~500 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 3 000 грн. та 7 500 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 51). Встановивши дані обставини, враховуючи, що відповідач взятих на себе за договором обов`язків не виконав, має заборгованість за кредитним договором, вирішуючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що Позивач довів існування між ним та Відповідачем кредитних зобов`язань, невиконання цих зобов`язань Відповідачем та розмір заборгованості, що утворився внаслідок невиконання Відповідачем зобов`язань за договором. Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за договором № 10192-03/2024 від 08.03.2024 року. 08.03.2024\~року між\~ТОВ «СТАР\~ФАЙНЕНС ГРУП»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ 10192-03/2024, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора W 6739 (а.с. 28-40). До договору також додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту (а.с. 41-43). Згідно з довідкою iPay.ua 08.03.2024 було здійснено платіж на суму 3\~000 грн, маска картки [NUMBER] (а.с. 44). Із розрахунку заборгованості за договором № 10192-03/2024 від 08.03.2024, заборгованість відповідача становить 10\~500 грн., з яких 3 000 грн. тіло кредиту та 7 500 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 37). Відтак, між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронними підписами кредитора підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останнього, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, а також, що позичальник [PERSON] всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. Частинами 1, 2статті 639\~ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. До доказів укладення договору факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитним договорам\~\~укладеними первісним кредитором з [PERSON] суд зазначає наступне. 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24062024, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с. 46-49). Відповідно до витягу з Реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10192-03/2024 від 08.03.2024 на суму 10\~500 грн., в тому числі: 3 000 грн. тіло кредиту та 7 500 грн. заборгованість за відсотками. Як зазначалося судом вище, з огляду на положення законодавства щодо факторингу заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту\~статті 1082 ЦК України\~дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). На підставі\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, права вимоги за яким набув позивач від первісного кредитора. Дані розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були. Перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють операції у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банком-екваєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. У даній справі позивач надав докази перерахування коштів на номер картки, який відповідач зазначив у кредитному договорі. Таким чином, уклавши з позивачем договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач вчасно не повернув кошти, одержані за кредитним договором, чим порушив зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з наданими Позивачем Розрахунками заборгованості за договором № 10192-03/2024 від 08.03.2024 у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором становить 10\~500 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 3 000 грн. та 7 500 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 51). Встановивши дані обставини, враховуючи, що відповідач взятих на себе за договором обов`язків не виконав, має заборгованість за кредитним договором, вирішуючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що Позивач довів існування між ним та Відповідачем кредитних зобов`язань, невиконання цих зобов`язань Відповідачем та розмір заборгованості, що утворився внаслідок невиконання Відповідачем зобов`язань за договором. Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається\~на\~сторони пропорційно\~розміру\~задоволених\~позовних вимог. Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача необхідно стягнути 3028?0,42=1271,76\~грн.

Outcome: partial