Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[INFO] помер - [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] . Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із права на житловий будинок по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , а після [PERSON] спадщину фактично прийняла, однак не оформила своїх спадкових прав [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач у справі є спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом та заповітом спадщину прийняла, однак не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому за захистом своїх прав та інтересів [PERSON] , через свого представника - адвоката Солоненка Б.М., з відповідним позовом звернулася до суду. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано від державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області спадкову справу №260/2012, заведену щодо майна померлої [INFO] [PERSON] та від приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Паціюк О.А., копію спадкової справи №21-2019, заведену щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Підготовче засідання у справі призначено на 09 грудня 2025 року. Позивач в\~підготовче\~засідання\~не з`явився,\~його\~представник\~ 08.12.2025\~року через\~підсистему «Електронний\~суд» подав\~заяву про\~уточнення позовних\~вимог,\~у якій\~ останній\~просив суд\~розглядати позовну\~заяву в\~редакції уточнених\~вимог,\~якими позивач\~просить визнати\~за нею\~право власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~що знаходяться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~в порядку\~спадкування за\~заповітом після\~смерті \~ [PERSON] ,\~яка прийняла\~спадщину після\~смерті [PERSON] ,\~ яка\~померла [INFO] ,\~і яка\~в свою\~чергу прийняла\~спадщину після\~смерті [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] .\~Одночасно подав\~заяву\~в який просив справу розглянути у його відсутності та відсутності позивача. Не заперечує проти ухвалення рішення по суті позову [PERSON] в підготовчому засіданні. Позовні вимоги підтримує в заявленому розмірі (а.с.82). Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 13.11.2025, копію уточненої заяви 08.12.2025, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечив щодо їх задоволення (а.с.83). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. [INFO] помер [PERSON] (а.с.71 ). [INFO] в с.Наддністрянське померла [PERSON] (а.с.19). Виписками із погосподарських книг за 1991-1995 роки та 2011-2015 роки по Наддністрянському старостинському округу (а.с.39,40) доводиться, що до дня смерті [PERSON] та [PERSON] проживали у житловому будинку по [ADDRESS] . Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] належну останній земельну ділянку площею 1,8952 га., що розташована на території Наддністрянської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області і належала раніше [PERSON] , оформила їх донька [PERSON] (а.с. 57). Відтак [PERSON] , є такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 грудня 2018 року (а.с. 13), стверджується, що [PERSON] померла [INFO] у с. Голосків Летичівського району Хмельницької області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Факт належності будинку садибного типу спадкодавцю, його вартість та належний технічний стан підтверджується технічним паспортом на будинок (а.с. 24-29), витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ТІ01:8145:6367:2385:2895 (а.с.31-35), відміткою про проведене технічне обстеження (а.с.30), виписками з погосподарських книг №182, №183 за 1991-1995, 2011-2015 роки (а.с.39,40 ), рішенням Наддністрянської сільської ради № 379 від 22 вересня 2009 року «Про надання в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку (а.с. 41). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб-спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця. На випадок своєї смерті [PERSON] 30 березня 2018 року склала заповіт (а.с.66), яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с.Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області, присадибну земельну ділянку та належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8952 га., заповіла [PERSON] . Спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Довідкою виконавчого комітету Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області № 393-д від 14 липня 2025 року (а.с.14), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 15), свідоцтвом про укладення шлюбу ( [PERSON] (а.с 16), свідоцтвами про право на спадщину за законом від 28.02.2017 року серії НВО 207495 та НВО 207496 (а.с. 20), заповітом [PERSON] (а.с. 66), свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 13), свідоцтвом про народження [PERSON] і свідоцтвом про укладення нею шлюбу (а.с. 16,17) та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.12.2020 року (а.с. 70) стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину і частково оформила свої спадкові права. З оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №21-2019, заведеної щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] прийняла спадщину як за законом так і за заповітом подавши 03.06.2019 року в нотаріальну контору заяву про її прийняття та отримала 12 грудня 2020 року свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на земельні ділянки та 1/4 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 71). Таким чином, позивач довела факт смерті спадкодавця, своє право спадкувати за заповітом та факт прийняття спадщини. Разом з тим, 15 листопада 2024 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу, Рибачок Оксані Сергіївні було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с.23). Вирішуючи питання щодо визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 ст. 3 зазначеного Закону визначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18 (провадження № 61-8387св19), від 14 серпня 2024 року у справі №201/12325/20 (провадження № 61-1987св22). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 149/2547/19-ц (провадження № 61-14132 св 21) зазначено, що «будинки, які були збудовані до 1992 року, не потребували введення до експлуатації, при набутті права власності на такі об`єкти. Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05 серпня 1992 року законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права, відтак, її відсутність не свідчить про відсутність у особи права власності. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Як вбачається з характеристики об`єкта нерухомого майна (узагальнена інформація) (а.с.29) будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані у 1957 році. Згідно відмітки про проведене технічне обстеження та витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 12 вересня 2024 року, житловий будинок по [ADDRESS] можливо надійно та безпечно експлуатувати (а.с. 30, 31-35). З виписок з погосподарських книг №182, №183 за 1991-1995, 2011-2015, виданих старостою Наддністрянського старостинського округу від 08.07.2025 року (а.с.39,40), розпорядження селищного голови Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №46-ОД від 22.03.2024 року «Про перейменування вулиць та провулків у населених пунктах Мурованокуриловецької селищної територіальної громади Могилів-Подільського району Вінницької області в рамках процесу декомунізації та деколонізації» (а.с.43) слідує, що спірний житловий будинок знаходився у власності [PERSON] та [PERSON] . Земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] надано останній у власність рішенням Наддністрянської сільської ради № 379 від 22 вересня 2009 року (а.с.41). Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району» вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с. Наддністрянське Наддністрянської сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 42). Однак, згідно довідки КП Могилів-Подільське МБТІ №326 від 15.10.2024 року право власності на даний житловий будинок станом на 31.12.2012 не зареєстровано (а.с. 36). Відповідно до ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватися на приватні житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року. Оскільки, житловий будинок в [ADDRESS] збудований у 1957 році, на земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням, [PERSON] , згідно записів у погосподарській книзі, була головою вказаного домогосподарства, суд вважає, що за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок, яке та успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] . Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп (а.с. 9). Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved