Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 24 лютого 2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення про задоволення її позовних вимог та стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання їх двох повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частині від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 вересня 2019 року і до закінчення дітьми навчання, тобто до 30 червня 2022 року, але не більше ніж до досягнення дітьми 23-х років. Однак, в порушення вказаного судового рішення, відповідач не регулярно сплачував аліменти, у зв`язку з чим станом на 06 квітня 2023 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 64967 грн. 96 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам від 06.04.2023 року, складеною державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебідь О.В. Разом з тим, після отримання зазначеної довідки-розрахунку заборгованості відповідачем у квітні 2023 року було частково сплачено наявну у нього заборгованість по аліментах, а саме: 03 квітня 2023 року ним було сплачено 2000 грн., 12 квітня 2023 року 2500 грн., 28 квітня 2023 року 2500 грн. та у травні 2023 року було сплачено 2500 грн. Таким чином, враховуючи сплачені відповідачем кошти, наявна у нього заборгованість зі сплати аліментів була обрахована позивачем у розмірі 54968 грн. 98 коп. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2021 року по 01 травня 2023 року у розмірі 100% суми заборгованості по аліментам, а саме у сумі 54968 грн. 98 коп. та обраховані нею на цю суму на підставі положень ст.. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 13916 грн. 22 коп. та 3% річних у розмірі 2030 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 06.07.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та надав до суду відзив на позовну заяву. Так згідно наданого відзиву, відповідач дізнався про існування судового рішення про стягнення з нього аліментів лише у квітні 2021 року, коли йому подзвонив державний виконавець з вимогою прибути до відділу ДВС, тож сплачувати аліменти на користь позивача він почав саме з квітня 2021 року. Разом з тим, з 2019 року по 2023 рік він приймав активну участь у забезпеченні своїх дочок, зокрема сплачував грошові кошти за користування його дітьми гуртожитком, перераховував грошові кошти на банківські картки дочок на їх особисті потреби, на сплату послуг мобільного зв`язку, придбавав лікарські засоби для лікування дітей та перераховував грошові кошти в рахунок сплати аліментів на картковий рахунок позивача у цій справі. Так, відповідач не вбачає своєї провини у тому, що у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Відповідь на відзив та інші заяви по суті пред`явлених позовних вимог до суду не надходили. За встановлених обставин суд уважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідач з 05 травня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05 серпня 2009 року було розірвано. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання яких відповідач зобов`язаний за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2020 року, сплачувати аліменти на користь позивача у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 16 вересня 2019 року і до закінчення дітьми навчання, тобто до 30 червня 2022 року, але не більше ніж до досягнення ними 23-х років. Виконавчий лист, виданий у виконання зазначеного вище судового рішення, перебуває на виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 09 вересня 2020 року. Отже, розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, у даному випадку суд позбавлений можливості здійснювати обрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Першочергово, вирішуючи спір про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, розрахунок заборгованості за аліментами не має піддаватись сумнівам щодо суми заборгованості боржника. Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебідь О.В., загальний розмір заборгованості відповідача по аліментам станом на 06 квітня 2023 року складає 64967 грн. 96 коп. Разом з тим, як зазначає позивач у своєму позові та підтверджує наданою на її ім`я випискою по надходженням по картці, а також підтверджується квитанціями долученими відповідачем до наданого ним відзиву на позов, останній 03 квітня 2023 року сплатив 2000 грн. в рахунок погашення наявної у нього заборгованості по аліментам, 12 квітня 2023 року сплатив 2500 грн., 28 квітня 2023 року 2500 грн. та у травні 2023 року - 2500 грн. Таким чином, станом на 23 травня 2023 року, тобто дату звернення позивача до суду з даною позовною заявою, заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 54968 грн. 98 коп. Окрім того, як убачається із долучених відповідачем до відзиву на позов квитанцій, такий також здійснив сплату аліментів на користь позивача у цій справі на рахунок Центрально-Міського відділу ДВС декількома платежами, а саме: 08 червня 2023 року на суму 2500 грн., 11 липня 2023 року на суму 3000 грн., 03 серпня 2023 року на суму 3000 грн. та 14 вересня 2023 року на суму 2500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі №661/905/19 зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Так, зважаючи на вищевикладене, судом установлено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме за вини відповідача, який знав про свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей, оскільки, як убачається зі змісту рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2020 року, відповідач надав заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Разом з тим, відповідач не надав для доручення до матеріалів цієї справи належних та допустимих доказів того, що ним вживались всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов`язань зі сплати аліментів, при тому, що саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Таким чином, за змістом ст. 196 СК України та з урахуванням правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року по справі №333/6020/16, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів прострочення, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувались аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) або ухвалення судом рішення про стягнення пені. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №711/679/21 вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць. Отже, з урахуванням вищевикладеного, перевіривши наведену позивачем у її позовній заяві схему зарахування сплачених відповідачем аліментних платежів, яка відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №711/679/21, а також здійснений позивачем розрахунок неустойки (пені) за зазначеною вище формулою, яка також відповідає правовим позиціям, викладеним у згаданих вище постановах Верховного Суду, суд погоджується як зі схемою, так і з розрахунком та зазначає, що розмір неустойки (пені) від суми несплачених відповідачем аліментів складає суму, що значно перевищує наявний у відповідача розмір заборгованості, у зв`язку з чим, враховуючи обмеження встановлені положеннями ст. 196 СК України щодо стягнення неустойки (пені), а саме, що її розмір не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, вважає, що розмір пені за прострочення виплат по аліментам на утримання дітей, який має бути стягнуто з відповідача на користь позивача становить суму у розмірі 54968 грн. 98 коп., що дорівнює сумі наявної у відповідача заборгованості станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду. При цьому, суд зазначає, що не приймає до уваги при визначенні суми пені, що підлягає стягненню з відповідача те, що наявна у нього сума заборгованості за аліментами зменшилась за рахунок здійснених ним на рахунок Центрально-Міського відділу ДВС платежів, зокрема 08 червня 2023 року на суму 2500 грн., 11 липня 2023 року на суму 3000 грн., 03 серпня 2023 року на суму 3000 грн. та 14 вересня 2023 року на суму 2500 грн., позаяк такі платежі були здійснені після звернення позивача до суду з даним позовом. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих нею на підставі положень ст. 625 ЦК України інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів та 3% річних, суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У контексті ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц вказала, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Так, передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. За загальним правилом спеціальні норми права мають пріоритет над загальними нормами. Правовідносини сторін по даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються, позаяк Сімейним кодексом України, який є спеціальним законом, чітко встановлено відповідальність за несплату аліментів, що полягає саме у стягненні неустойки (пені) та, що закріплено у положеннях ст. 196 цього Кодексу. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Окрім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial