Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Роменського міськрайонного суду Сумської області від представника позивача Рудзей Юрій Володимирович надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що 27.11.2019 року між ТзОВ «ФК «Гелексі» та відповідачем було укладено договір позики №122649 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». На підставі договору №04-08-17-пк від 04.08.2017 року\~ТОВ «ФК\~«Елаєнс» надавало ТзОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальника перераховано кошти у сумі 7000 грн. На підставі договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0.01% в день, розмір комісії складає 1.69%. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 35735,00 грн., з яких: 7000 грн.\~заборгованість за позикою; 107, 30 грн. - сума прострочених відсотків, 28630, 70 грн. сума прострочених комісій, 312, 18 грн. сума пеней за тілом, 451, 18 грн. сума пеней за комісіями, \~1, 91 грн. сума пеней за відсотками. Щодо витрат на професійну правничу допомогу: позивачем понесено витрати в сумі 5000,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката Рудзей Ю.В. на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 09.07.2025 року. 06.11.2025 року судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.46). Ухвала (копія) доставлено до електронного кабінету позивача та його представника. Відповідачу ухвала про відкриття провадження направлена за адресою місця реєстрації, звідки повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за указаною адресою». До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що вона не укладала жодного кредитного або позикового договору безпосередньо з ТОВ «ФК «Гелексі». Можливо, це товариство викупило права вимоги від іншої кредитної установи, де вона колись брала онлайн-кредит, однак, жодного письмового повідомлення про відступлення права вимоги вона не отримувала. Відповідно до ст. 512, 516 Цивільного кодексу України, боржник має бути письмово повідомлений про відступлення права вимоги. Оскільки такого повідомлення їй не надходило, вважає вимоги позивача необґрунтованими. Останній платіж за будь-яким із кредитів, який міг стосуватися даного позову, був здійснений понад чотири роки тому. Згідно зі ст. 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність становить три роки. На момент подання позову (2025 рік) цей строк сплив. Будь-яких дій, які б зупиняли або переривали перебіг позовної давності, вона не вчиняла. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову. Їй невідомо, чи є ТОВ «ФК «Гелексі» правонаступником первісного кредитора, у якого вона брала кредит онлайн. Жодних офіційних підтверджень цього або повідомлень про зміну кредитора вона не отримувала. Тому просить суд відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свою позицію мотивував тим, що Відповідач не заперечує проти існування наступних юридичних фактів: 1) Укладення Кредитного договору з Позивачем; 2) Отримання кредитних коштів за Кредитним договором; 3) Наявність заборгованості за Кредитним договором. Беззаперечним є факт укладення між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" та [PERSON] про за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 62087 від 15 березня 2019 року в електронній формі та невиконання Відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позики. У своєму відзиві Відповідач не стверджує, що кредитні кошти не отримував, та не надає доказів, що заборгованість була погашена. Щодо форми укладання Договору позики посилається на Закон України «Про електронну комерцію», Закон України «Про електронний цифровий підпис», постанову Верховного Суду від 09 лютого 2023 року по справі №640/7029/19, та зазначає, що надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. Так, зміст пропозиції чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій її розміщено, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, зокрема:- проставляння клієнтом чек-боксу з умовами договору позики згоден;- підтвердження даних банківської картки;- натискання кнопки Підтвердити заявку ;- введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу. Введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу являє собою підписання договору клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як це визначено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Так, з наданої позивачем інформації, яка надсилалася останнім на адресу відповідача на виконання вимог оскаржуваного розпорядження, вбачається, що алгоритм отримання позики фізичною особою-клієнтом (https://cashinsky.ua) складається з наступних етапів: TOB «ФК «Гелексі» 1) проставляння клієнтом чек-боксу «з умовами договору позики згоден»; 2) підтвердження даних банківської картки; 3) натискання кнопки «Підтвердити заявку»; 4) введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу. З наданого позивачем алгоритму укладення договору позики вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим, зокрема, обов`язковим є проставлення клієнтом чекбоксу «з умовами договору позики згоден». Заповненням анкети-заяви, позичальник підтверджує прийняття ним відповідних умов надання позики, а також засвідчує, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, виконавши послідовно дії в інформаційній системі, яку використовує ТОВ «ФК «Гелексі», вважається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Завершальним етапом укладення договору позики є його підписання сторонами. Використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Відповідно до положень Договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами. Слід зазначити, що Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ ФК ЕЛАЕНС. ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок Відповідача. Звертають увагу на те, що у випадку якщо відповідач заперечує належність йому карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідач має підтвердити документально. Відповідач у відзиві не надав жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Поряд з тим, відповідач стверджує, що проведений платіж не пов`язаний із договором, проте не надав доказів, що спростовують наведені в довідці факти (платник, дата, транзакційні номери). Отже, твердження відповідача залишаються припущеннями і не спростовують позовні вимоги. Щодо строку позовної давності зазначив наступне. Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. (постанова ВС від 03.02.2022 № 758/10335/16-ц). У відповідності до п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392; Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". У відповідності до п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час. Строк позовної давності обраховується з 15.03.2019 року (дата укладання договору) З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року він був зупинений на строк дії карантину 24.02.2022 р. зупинився на період дії воєнного стану, і був зупиненим до 04.09.2025 року. До суду з позовом позивач звернувся 31.10.2025 року, тобто в межах строку позовної давності. У відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України. Клопотання будь-якої зі сторін про інший порядок розгляду справи суду не надходило. Процесуальні дії, передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України, судом не застосовувались. Судом встановлено, що 27.11.2019 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] було укладено Договір № 122649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.\~Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0.01% в день, розмір комісії складає 1.69%. Строк повернення позики (термін платежів) 26 грудня 2019 року (а. с. 9-16, 17). 27.11.2019 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено додаткову угоду до Договору позики, якою доповнено п. 1.1.2 Договору та скасовано Графік платежів до Договору позики №122649 від 27.12.2019 року та викладено його в новій редакції (а. с. 18-19, 20). Згідно Паспорту споживчого кредиту, підписаного [PERSON] , сума кредиту складає 7000 грн., строк кредитування до 26 грудня 2019 року, мета на споживчі потреби, процентна ставка 0,01 % у день від залишку позики; 0,00 % за кожен день від початкової суми позики (а.с.21-23). До матеріалів справи додано розрахунок заборгованості за Договором № 122649 від 27.11.2019 року загальна сума заборгованості за період з 27.11.2019 року по 31.07.2025 року складає 36500,27 грн. , з них 7000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 104,30 грн. сума прострочених відсотків, 28630,70 грн. сума простроченої комісії, 312,18 грн. сума пенею за тілом, 1,91 грн. сума пенею за відсотками, 451,18 грн. сума пенею за комісіями (а. с. 24-28). На підставі договору №04-08-17-пк від 04.08.2017 року\~ТОВ «ФК\~«Елаєнс» надавало ТзОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку (а. с. 31). Відповідно до змісту довідки, наданої платіжним оператором ТОВ «ФК\~«Елаєнс», у результаті платіжної операції на картковий рахунок [PERSON] 27.11.2019 року перераховано кошти у сумі 7000 грн. (а. с. 32). Як вбачається з договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року адвокат Рудзей Ю.В. надає правничу допомогу ТОВ «Фінансова Компанія «Гелексі» (а.с.34). З акту наданих послуг (правничої допомоги) від 01.09.2025 року вбачається, що вартість послуг наданих адвокатом Рудзей Ю.В. позивачу становить 5000,00 грн. (а.с.29). Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу кредитного зобов`язання, які регулюються нормами Глави 71 Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про електронну комерцію». \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.\~626\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.\~1\~ст.\~12\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію»\~від\~03\~вересня\~2015\~року\~якщо\~відповідно до\~акта\~цивільного\~законодавства або\~за\~домовленістю\~сторін електронний\~правочин\~має\~бути підписаний\~сторонами,\~моментом\~його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як свідчить зміст ч. 3, 5, 6, 7, 12 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» від 03 вересня 2015 року електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону,\~є\~оригіналом\~такого документа.\~Електронний\~договір\~укладається шляхом\~пропозиції\~його\~укласти (оферти)\~однією\~стороною\~та її\~прийняття\~(акцепту)\~другою\~стороною.\~Електронний\~договір\~вважається укладеним\~з\~моменту\~одержання особою,\~яка\~направила\~пропозицію укласти\~такий\~договір,\~відповіді\~про\~прийняття цієї\~пропозиції\~в\~порядку,\~визначеному\~частиною\~шостою цієї\~статті.\~Пропозиція\~укласти\~електронний договір\~(оферта)\~може\~включати\~умови,\~що\~містяться\~в іншому\~електронному\~документі,\~шляхом\~перенаправлення\~(відсилання)\~до\~нього. Особі,\~якій\~адресована\~пропозиція укласти\~електронний\~договір\~(оферта),\~має\~надаватися\~безперешкодний доступ\~до\~електронних\~документів,\~що\~включають\~умови договору,\~шляхом\~перенаправлення\~(відсилання)\~до\~них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з частиною першою статті 627\~ЦК\~України відповідно до статті 6\~цього\~Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). В абзаці 2 частини 2 статті 639\~ЦК\~України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2 статті 638\~ЦК\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі статті 536\~ЦК\~України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 509\~ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини 1 статті 610\~ЦК\~України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст.\~611\~ЦК\~України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612\~ЦК\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно п. 1 ч. 1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~516\~ЦК\~України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову. Судом встановлено, що 27.11.2019 року між [PERSON] (позичальник) та ТОВ «ФК «Гелексі» був укладений Договір позики № 122649, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн., строк повернення позики 27 грудня 2019 року. Плата за користування позикою у вигляді: процентів складає 0, 01 % в день від поточного залишку позики; комісія складає 1, 69 % в день від початкового розміру позики відповідно п.п.1.1.1 Договору; нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. ТОВ «ФК «Гелексі» виконало умови укладеного договору та надало позичальнику позику в сумі 7000 грн. в безготівковій формі. Відповідач умови укладеного договору не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість, яка за період з 27.11.2019 року по 31 липня 2025 року складає 36500,27 грн., з них 7000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 104,30 грн. сума прострочених відсотків, 28630,70 грн. сума простроченої комісії, 312,18 грн. сума пенею за тілом, 1,91 грн. сума пенею за відсотками, 451,18 грн. сума пенею за комісіями, та яку відповідач добровільно не сплачує. Оскільки добровільно відповідач указану заборгованість не повертає, під час розгляду даної справи заперечень щодо незгоди із наданим кредитом та розміром нарахованої заборгованості по ньому суду не висловив, доказів про відсутність заборгованості суду ним також не надано, то суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 7000 грн. Що стосується вимог про стягнення заборгованості по відсотках суд зазначає наступне. Як вбачається з умов договору позики №122649 від 27.11.2019 року, сума кредиту складає 7000 грн., строк кредиту - 29 днів до 26 грудня 2019 року, процентна ставка фіксована у розмірі 0,01 % за один день. \~ \~ \~ \~З довідки розрахунку вбачається, що сума прострочених відсотків, яка була нараховані за період з 27.11.2019 року по 26.12.2019 року, тобто по строк дії договору, становить 20,30 грн. сума відсотків. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у даній справі, вимоги банку про стягнення процентів після 26.12.2019 року (строк повернення позики, термін платежу) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки наведені у постанові Великої палати ВС від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки за користування кредитом по договору нараховані за період з 27.11.2019 року по 26.12.2019 року в розмірі по 20,30 грн. В іншій частині позовних вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за понадстрокове користування позикою, 28630,70 грн. сума простроченої комісії, 312,18 грн. сума пенею за тілом, 1,91 грн. сума пенею за відсотками, 451,18 грн. сума пенею за комісіями, слід відмовити, так як позивачем не доведено правомірності нарахування такої заборгованості. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 28630,70 грн. суд зазначає наступне. За умовами укладеного між сторонами договору позики від 27.11.2019 року №122649, та укладеної між сторонами Додаткової угоди №1 від 27.11.2019 року до договору позики від 27.11.2019 року №122649 сторонами не погоджено за які саме послуги банку нараховується комісія. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені\~Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та\~\~кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» для\~цілей обчислення\~реальної річної\~процентної ставки\~та денної\~процентної ставки\~визначаються загальні\~витрати за\~споживчим кредитом. До\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом включаються: доходи\~кредитодавця у\~вигляді процентів; комісії\~кредитодавця,\~пов`язані з\~наданням,\~обслуговуванням і\~поверненням кредиту,\~у тому\~числі комісії\~за обслуговування\~кредитної заборгованості,\~розрахунково-касове\~обслуговування,\~юридичне оформлення\~тощо; інші\~витрати споживача\~на додаткові\~та/або\~супутні послуги,\~які підлягають\~сплаті на\~користь кредитного\~посередника (за\~наявності)\~та третіх\~осіб згідно\~з вимогами\~законодавства України\~та/або\~умовами договору\~про споживчий\~кредит (платежі\~за послуги\~кредитного посередника,\~страхові та\~податкові платежі,\~збори на\~обов`язкове державне\~пенсійне страхування,\~біржові збори,\~платежі за\~послуги державних\~реєстраторів,\~нотаріусів,\~інших осіб\~тощо). До\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом не\~включаються: 1)\~платежі,\~що підлягають\~сплаті споживачем\~у разі\~невиконання його\~обов`язків,\~передбачених договором\~про споживчий\~кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. З положення\~ст.\~8 \~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» вбачається, що комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо включаються до реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки. Окреме стягнення\~комісії за\~обслуговування кредитної\~заборгованості,\~розрахунково-касове\~обслуговування,\~юридичне оформлення\~є порушенням\~закону,\~в зв`язку\~з чим\~умова Договору\~яка передбачає\~таке стягнення\~є нікчемною\~на підставі\~ч.5\~ст.\~12\~ Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином заявлена позивачем до стягнення сума комісії не підлягає стягненню. Щодо спливу строку позовної давності, суд приходить до наступного. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави (постанова ВС від 03.02.2022 № 758/10335/16-ц). У відповідності до п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392; Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". У відповідності до п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час. Строк позовної давності слід обраховувати з дати закінчення строку повернення позики (терміну платежу), тобто з 26.12.2019 року. З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року він був зупинений на строк дії карантину, 24.02.2022 р. зупинився на період дії воєнного стану, і був зупиненим до 04.09.2025 року. До суду з позовом позивач звернувся 03 листопада 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності не був пропущений, тому не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. \~Оскільки судом позов задоволено частково в сумі 7020,30 грн., що становить 19,65 % від заявлених позовних вимог, то з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених щодо нього вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 476,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу адвокатів, суд зазначає наступне. Суд розподіляє судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 15\~ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~ статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (зазначений правовий висновок наведено у постанові ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19). Таким чином, оскільки заперечень зі сторони відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу надано не було, суд вважає за необхідне задовольнити їх в повному обсязі. Однак, оскільки позовні вимоги позивача були задоволенні частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (19, 65 %), в розмірі 982,50 гривень (5000, 00 грн. Х 19, 65 %). На підставі викладеного, та

Outcome: partial