Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

у серпні 2025 року [PERSON] (надалі позивач-1) та [PERSON] (надалі позивач-2), через представника, адвоката Ткаченка І. Б., звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1985 року [PERSON] та [PERSON] мешкали у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . 18 лютого 1999 року відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , записаного у реєстрову книгу за номером запису 374 від 16 червня 1999 року [PERSON] та [PERSON] набули на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на квартиру, трикімнатна квартира знаходиться на п`ятому поверсі дев`яти поверхового будинку. Квартира має загальну площу 63,7 кв. м, житлову 37,3 кв. м, та складається з кімнат: 12,0 кв. м, 8,2 кв. м та 17,1 кв. м, кухні 7,3 кв. м, ванної кімнати 2,4 кв. м, туалету 0,9 кв. м, коридору 11,5 кв. м, вбудованої шафи 1,3 кв. м, квартира обладнана балконом 0,8 кв. м та лоджією 2 ,8 кв. м. Печатка Сєвєродонецького міського бюро технічної інвентаризації на технічному паспорті присутня. Після набуття права власності позивачі не вчиняли щодо нерухомості жодних правочинів, тому відповідна інформація до Державного реєстру прав не вносилася. 31 березня 2022 року позивачі були вимушені виїхати з місця свого проживання через збройну агресію рф до міста Києва та на теперішній час є внутрішньо переміщеними особами відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. На теперішній час місто Сєвєродонецьк входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російського федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (редакція від 05 червня 2024 року). З метою реєстрації права власності на належне нерухоме майно позивачі 17 червня 2025 року звернулися з заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Маковецької О. В. про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 07 липня 2025 року отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 79794697 мотивоване тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та те, що державним реєстратором отримано лист від Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в якому зазначено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєверодонецької міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєверодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах на сьогоднішній день не вбачається за можливе. В зв`язку з цим на запит державного реєстратора від 23 червня 2025 року № 67489285 неможливо отримати від БТІ інформацію. Через обставини, які виникли не з вини позивачів: окупація м. Сєвєродонецьк, не вивезення БТІ архівних документів та не функціонування органів, які б могли надати інформацію щодо зареєстрованого майна у позивачів відсутні умови для підтвердження свого права власності на квартиру. Представник позивачів указує, що у позивачів наявний документ, що засвідчує їх право власності (свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] ), зареєстрований згідно з чинним на момент його видачі законодавством, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України позбавляє позивачів можливості довести своє право, що є підставою звернення до суду. Постановленою суддею ухвалою від 29 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Відомості про усунення недоліків отримані судом 02 вересня 2025 року. Постановленою суддею ухвалою від 04 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Від позивачів витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову. Постановленою судом ухвалою від 14 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника позивачів про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку з застосуванням власних технічних засобів представника позивачів. В підготовчому засіданні 27 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду від 04 вересня 2025 року представником позивача-1 надано посвідчені нотаріально копії доказів, долучені судом до справи відповідною ухвалою. Також, постановленою судом ухвалою від 27 жовтня 2025 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, указаних у ньому. Наголосив на належності спірного майна позивачам та неможливості іншим чином підтвердити таке право перед державою. Представник відповідача в підготовче та в наступному в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши доводи позовної заяви, пояснення представника позивачів матеріалами справи висновує таке. Відповідно до засвідченої представником позивачів копії розпорядження № 203 Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів від 10 лютого 1999 року Прохання наймача [PERSON] задоволено, передано квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в спільну сумісну власність /а.с.13/. З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої Сімоновою В. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20 жовтня 2025 року за реєстровим № 3219, копії свідоцтва про право власності на житло від 18 лютого 1999 року, встановлено посвідчення Сєвєродонецьким відділом приватизації житла УЖКГ міськвиконкому, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 63,7 кв. м, а відновна вартість на момент приватизації 11 гривень 47 копійок. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 10 лютого 1999 року № 203. Зворотна сторона копії свідоцтва містить штамп та печатку Сєвєродонецького БТІ про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , запис відомостей в реєстрову книгу за № 374 16 червня 1999 року /а.с.50/. З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої Сімоновою В. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20 жовтня 2025 року за реєстровим № 3220, копії технічного паспорту квартири [ADDRESS] , складеного 18 січня 1999 року, вбачається підтвердження відомостей про: площу квартири (загальна 63,7 кв. м); розташування 5 поверх 9 поверхового будинку, склад майна: 3 кімнати житловою площею 37,3 кв. м: 12,0 кв. м, 8,2 кв. м, 17,1 кв. м, кухні 7,3 кв. м, ванної кімнати 2,4 кв. м, вбиральні (поєднаної) 0,9 кв. м, коридору 11,5 кв. м, вбудованої шафи 1,3 кв. м, обладнання балконом 1,0 кв. м, лоджією - 2,0 кв. м; відомостей про власників [PERSON] , [PERSON] ; реєстрацію права в реєстрову книгу за № 374. Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб /а.с.55-57/. З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої Сімоновою В. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20 жовтня 2025 року за реєстровим № 3221, копії Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , вбачається реєстрація проживання в квартирі [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] . Будинкова книга містить штамп та печатку Сєвєродонецького БТІ про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 37,3 кв. м, на підставі свідоцтва про право власності на житло за [PERSON] , [PERSON] /а.с.51-54/. Суду надано у копії, засвідченої представником позивачів договір № 1773 про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території м. Сєвєродонецьк ГКП ЖБК, укладеного між директором ГКП ЖБК, як власником будинку та власником квартири [PERSON] б/н, б/д, за яким власник будинку забезпечує ремонт та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , утримання прибудинкової території, а Співвласник приймає участь у витратах на виконання названих робіт. Співвласнику належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 63,7 кв. м /а.с.8-9/, а також Додаток до Договору у виді розрахунку щомісячних платежів за обслуговування та ремонт будинку, комунальні та інші послуги, власника квартири [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає в будинку [ADDRESS] /а.с.9, зворот/. З належним чином засвідчених копій: паспортів громадян України [PERSON] серії [NUMBER] /а.с.20-21/, [PERSON] № 009196748 /а.с.24/, витягу з реєстру територіальної громади № 2025/007077268 від 28 травня 2025 року /а.с.17/, витягу з реєстру територіальної громади № 2025/007077131 від 28 травня 2025 року /а.с.22/, довідки від 29 жовтня 2024 року № 3001-7002152831 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , вбачається, що з 19 лютого 1985 року [PERSON] та [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . З 29 жовтня 2024 року місце перебування [PERSON] , як внутрішньо переміщеної особи зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням № 79794697 від 07 липня 2025 року про відмову в проведенні реєстраційних дій, Державним реєстратором прав на нерухоме майно Маковецькою О. В., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ, розглянуто заяву від 17 квітня 2025 року за реєстраційним номером 07129785 та встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Вказано, окрім іншого, що під час розгляду заяви здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, в результаті якого встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Державним реестратором було направлено запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, щодо підтвердження права власності на квартиру... за заявником. Згідно отриманої відповіді міської військової адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області на вищезазначений запит повідомляється наступне: «На запит Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 23 червня 2025 № 67489285 стосовно отримання інформації щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] повідомлено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєверодонецьке БТІ (далі - БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією, інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе. Отримана відповідь не містить інформації необхідної для реєстрації права власності на вказане майно /а.с.12/. 19 січня 2024 року розпорядженням Керівника Сєвєродонецької міської військової адміністрації перейменовано у місті Сєвєродонецьк вулицю Курчатова на вулицю Князя Володимира. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов суд ураховує таке. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстровано згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є окупованою. Сіверськодонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивачі, так і суд позбавлені можливості. Позивачами право власності набуте у 1999 році. Надані позивачами докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1999 рік Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачів, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право. Щодо частки позивачів у праві власності. За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі вказано про належність майна до спільної сумісної власності (без визначення часток), позивачів, доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності також не надано та такі обставини у позові не аргументовані, суд висновує, що позов підлягає задоволенню та за позивачами слід визнати право спільної сумісної власності на вищевказане майно. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації. На підставі викладеного та

Outcome: approved