Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, стягнення безпідставно отриманих та використаних бюджетних коштів. В своїй заяві позивач зазначає, що 15 жовтня 2015 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області по цивільній справі № 367/4943/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - позов задоволено повністю та ухвалено розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою, зареєстрований 12.02.2011 року виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради м. Ірпеня Київської області, актовий запис № 8. Даним судовим рішенням було ухвалено, що після розірвання шлюбу місцем проживання двох малолітніх дітей подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] - визначено з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Рішення відповідачкою не оскаржувалося та набрало законної сили 24.11.2015 року. Під час розгляду справи судом було встановлено, що шлюб фактично розпався з січня 2015 року. Після припинення шлюбних стосунків, діти залишилися проживати з [PERSON] . Для дітей створені належні умови для проживання, розвитку та провадження дозвілля. При цьому відповідачка [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, тому проживання дітей разом з матір`ю негативно позначиться на їхньому фізичному, духовному та моральному розвитку. Представником відділу опіки і піклування було підтримано позов у частині визначення місця проживання дітей з батьком. Під час розгляду справи щодо місця проживання малолітніх дітей судом приймалися до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Підставою подання даного цивільного позову стали обставини, які вказують на стале та систематичне порушення відповідачкою вимог чинного законодавства стосовно виконання нею своїх батьківських обов`язків. Та незважаючи на зазначені вимоги закону - [PERSON] , як на момент подання позову про розлучення так і на даний час - про дітей не піклується, не забезпечує їх інтереси, не приймає участі у їх вихованні, на протязі 2-х років не цікавиться їх життям та здоров`ям , аліменти не сплачує, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання не надає, медичними показниками розвитку дівчаток не цікавиться. Все, що цікавить відповідачку - матеріальні блага, які можливо отримати від нього. На протязі тривалого часу відповідачка вимагала у нього речі домашнього вжитку, які були придбані для новонароджених дітей з метою виготовлення якісного харчування у високоякісному посуді. Більш того, відповідачка шантажує його тим, що буде приходити до дітей, якщо він не буде надавати їй матеріальну допомогу. Відповідачка свідомо нехтує своїми материнськими обов`язками. Крім того, проживаючи окремо від дітей з початку 2015 року, відповідачка безпідставно та безконтрольно користуючись грошима з банківських карток, які виділялися державою для утримання малолітніх дітей - витрачала їх на власні потреби поза інтересів дітей. На прохання позивача не зловживати правами на кошти дітей, [PERSON] звернулася до оператора банку Райффазен Банк Аваль, філіалу Ірпінського відділення, розташованого в м. Ірпінь вул. Соборна 152, - з неправдивою інформацію про те, що вона, як держатель банківської картки, загубила її та просила заблокувати видачу коштів по рахунку № [NUMBER] (березень 2015 року). Після того, як у позивача банкоматом по заяві відповідачки було вилучено банківську картку, остання звернулася до банку, де й отримала нову банківську картку та до грудня 2015 року незаконно та безпідставно позбавляла дітей державних коштів та здійснювала їх нецільове використання. Вважає, що незаконними діями [PERSON] дітям завдано значних матеріальних збитків на суму приблизно 14 460 грн. Позбавлення батьківських прав в даному випадку є захистом прав двох малолітніх дітей. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Стягнути з відповідачки [PERSON] державні кошти, отримані нею як допомога на утримання малолітніх дітей до досягнення ними 3-х річного віку починаючи з 1 січня 2015 року і по 1 грудня 2015 року. Щомісячно стягувати з відповідачки [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітків відповідача, починаючи стягнення з 01.01.2015 року і до повноліття дітей. Відповідачем [PERSON] подано заперечення проти позову через канцелярію суду. В яких зазначає, що позивач вказує в своєму позові обставини, які не є правдивими та достовірними, не відображають дійсність та реалії, зокрема щодо ухилення та небажання її брати участь у вихованні своїх доньок. Відповідач не лише бажає брати участь у вихованні своїх дітей, а й проявляю активну позицію з цього приводу, вчиняючи дії направлені на можливість встановлення участі у вихованні та житті своїх доньок. Вона з позивачем в лютому 2015 року не змогла домовитися та прийти згоди щодо спільного сімейного майбутнього, внаслідок чого, позивач забрав малолітніх дітей з собою до військового містечка в Гостомелі, потім повернуся додому сам без дітей та наказав їй зібрати речі та покинути дім. На її прохання поговорити та вирішити ситуацію, позивач відмовився. Рішенням суду від 15 жовтня 2015 року їх шлюб було розірвано та визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Прийняття судового рішення про визначення місця проживання дітей з батьком було обумовлено тим, що на той час вона нажаль не мала достатньої можливості забезпечення належних житлових потреб малолітнім дітям. Після ухвалення даного судового рішення позивач спочатку наголошував, що не проти щоб вона бачилась з дітьми та забезпечить таку можливість, однак згодом чомусь змінив свою думку на повністю протилежну та наголосив, що не бажає щоб вона спілкувалась та бачилась з дітьми та в будь-який інший спосіб приймала участь у їх вихованні. Окрім цього, позивач наголошував на тому, щоб вона склала розписку про те, що вона не бажає та не буде приймати участь у вихованні спільних дітей. В червні 2016 року позивач відмовив їй відвідати день народження спільної доньки - [PERSON] , мотивуючи тим, що в цей період дітей не буде в місті, з того часу та по сьогоднішній день вона на свої неодноразові звернення з проханням забезпечити можливість побачень та зустрічей з доньками отримує категоричну відмову без будь - яких на це причин. В січні 2017 року позивачем було безпідставно відхилено її прохання привітати молодшу доньку з днем народження та передати їй подарунок. 13 січня 2017 року вона намагалась побачити своїх доньок біля дитячого садка, який вони відвідують та поспілкуватись з ними, однак мати позивача (бабуся) та дідусь дітей не дали можливості поспілкуватись зі своїми дітьми, попутно вдаючись до образливих слів в її адресу на очах малолітніх дітей. Тобто, на сьогоднішній день у неї відсутня можливість спілкуватись та бачитись зі своїми дітьми, виконувати свої материнські обов`язки з тих причин, що позивач постійно та свідомо чинить їй перешкоди у такому спілкуванні. Зважаючи на дані обставини, з метою захисту своїх невід`ємних та фундаментальних прав, вона вимушена була звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей, за яким відкрито провадження по справі № 367/2000/17 в Ірпінському міському суді Київської області. Окрім цього, згідно рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 12 червня 2017 року визначено дні побачень [PERSON] з її малолітніми дітьми за графіком - перша та третя субота місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., друга та четверта неділя місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., канікулярні та святкові дні порівну (за домовленістю). Однак, нажаль позивач всупереч вимогам закону та інтересам дітей, свідомо не бажає виконувати дане рішення, його не визнає та не дає можливості бачитись матері зі своїми доньками за встановленим графіком. Посилаючись в своєму позові на обставини, що ніби були встановлені в судовому розгляді при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей. Позивач підміняє поняття та намагається вести суд в оману, адже в даному спорі вирішувалось питання місця проживання дітей, де основною обставиною є належні житлові умови батьків для виховання та розвитку дітей. При цьому, відсутність в певний період часу належних житлових умов та неможливість проживання дітей з одним із батьків не може бути обставинною, які призводить для позбавлення батьківських прав, адже законом чітко визначені підстави для такого позбавлені, які повинні бути доведені належними доказами. Поряд з цим, позивачем не надано жодного доказу, що би підтверджував факт свідомого ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, жодним чином переконливо не доведено, що позбавлення її батьківських прав є передусім головним інтересом малолітніх доньок та не завдасть їм психологічної травми, як на даному етапі так і в майбутньому, тобто, що таке позбавлення батьківських прав є законним, необхідним та виправданим. Окрім цього, зазначає, що вона є повністю адаптованою в суспільство особистістю та відповідальною людиною, не має алкогольної чи наркотичної залежності, веде свідоме життя, володіє всіма необхідними якостями, що характеризує її гідною людиною. Щодо стягнення аліментів та грошових коштів. У своїй позовній заяві позивач намагається виставити її в такому світлі, що її ніби турбує лише матеріальне питання, вона ніби то шантажує його з цього приводу шляхом використання дітей, матеріально не допомагає та розтратила бюджетні кошти, що були надані на дітей. Позивач не надав жодного належного доказу того, що нею дійсно було використано за допомогою банківських карток не за цільовим призначенням бюджетні грошові кошти та завдано дітям матеріальних збитків, а доказування будується лише суто на припущеннях, що є недопустимим відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України. Вона повністю усвідомлює необхідність матеріальної підтримки своїх доньок, ніколи від цього не відмовлялась та готова нести за це відповідальність. Так, на сьогоднішній день на підставі письмового контракту вона офіційно працевлаштована у фізичної особи - підприємця на посаді продавця - консультанта та отримує заробітну плату, сплачує податки до бюджету тощо та бажає матеріально допомагати своїм донькам. Однак, нажаль, погане та негативне відношення колишнього чоловіка до неї, перешкоджання у спілкуванні з дітьми, повне ігнорування її намірів, також негативно впливає на надання нею дітям матеріальної допомоги зокрема передачу грошових коштів та подарунків, одягу та корисних речей для розвитку дітей, побутових предметів, оплату дошкільних закладів, тощо, фактично роблячи це неможливим. Просить суд позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської обл., Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ірпінської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, стягнення безпідставно отриманих та використаних бюджетних коштів - залишити без задоволення. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник - адвокат Бараболя В.І. подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. В судове засідання представники третіх осіб - Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради не з`явилися, надали заяви в яких просять розглядати справу без участі представника та згідно чинного законодавства України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Ірпінського міського суд Київської області від 15 жовтня 2015 року по цивільній справі № 367/4943/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей позов задоволено повністю. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.02.2011 року виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради м. Ірпеня Київської області, актовий запис № 8.Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишено « [PERSON] ». Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Також позивачем подано до суду копії акту обстеження житлових умов [PERSON] від 08 квітня 2015 року, актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла (заявника) [PERSON] від 6.10.2015 року, від 30.06.2016 року, також актів обстеження житлово-побутових умов дитини [PERSON] та [PERSON] від 14.07.2015 р., від 11.02.2015р. та акту депутата від 03 березня 2017 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та мають належні умови для їх розвитку та проживання за вказаною адресою, вихованням дітей займається батько. Згідно характеристик Ірпінського навчального закладу № 6 «Радість» вбачається, що [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 01.09.2015 року, [PERSON] відвідує заклад з 01.09.2016 року. Дітей до закладу приводять та забирають їхній батько, дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] .. Батько цікавиться своїми дітьми, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті садочка. За весь час перебування дітей в закладі мати ні разу не з`явилася, не поцікавилася моральними та матеріальними потребами дітей. Згідно довідки тренера СК «Восходящая звезда» вбачається, що Спортивний клуб «Восходящая звезда» з художньої гімнастики в м. Ірпінь в вересні 2016 року зачислив у склад свого клубу [PERSON] та [PERSON] . До клубу привів їх батько [PERSON] . Дівчата завжди опрятні, слухняні. Батько завжди приймає активну участь у житті спортивного клубу. Мати дівчат до клубу не приходила жодного разу. Дівчатками опікуються батько, бабуся та дідусь. Усіма фінансовими витрати займається батько. Також позивачем надано довідку про прибутки від 01.03.2017 № 663, з якої вбачається, що [PERSON] працює в ДП «Антонов» та отримує заробітну плату. Згідно рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 12.06.2017 № 138/2, вбачається, що розглянувши подання служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради № 879 від 26.05.2017 року та представлені документи з метою захисту прав та інтересів дітей, виконавчий комітет Ірпінської міської ради визначено дні побачень [PERSON] з малолітніми доньками, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме: перша та третя субота місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; друга та четверта неділя місяця з 10 год. 00 хв, до 19 год. 00 хв., канікулярні та святкові дні порівну (за домовленістю). Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 272/2 від 28.11.2017 року затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зі змісту доданого висновку, вбачається, що з 12.02.2011 р. по 15.10.2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі від якого мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 15.10.2015 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області шлюб між подружжям розірвано та визначено місце проживання малолітніх дітей з батьком (мати, [PERSON] надала нотаріально завірену заяву про те, що вона не заперечує проти проживання малолітніх доньок з батьком. [PERSON] ). [PERSON] з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Для проживання, виховання та розвитку малолітніх дітей створені належні умови (службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради було обстежено їх житлово-noбутові умови проживання за даною адресою під час розгляду судом справи про визначення місця проживання дітей та згідно актів депутата). Мати, [PERSON] проживає окремо від дітей за адресою: [ADDRESS] . 14.02.2017 року до Служби звернулася [PERSON] із заявою про визначення способу участі у вихованні малолітніх доньок у зв`язку з тим, що батько дітей, [PERSON] їй в цьому чинить перешкоди. 15.03.2017 року на засідання комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Ірпінської міської ради винесено питання щодо визначення участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та спілкуванні з ними. На засідання запрошені обоє батьків. [PERSON] , на засідання комісії не з`явився, розгляд питання перенесено. 03.04.2017 року спеціалістами Служби було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] , з метою запрошення [PERSON] на засідання комісії (залишено запрошення). 06.04.2017 року питання щодо участі матері у вихованні дітей повторно розглядається на комісії, присутні обоє батьків. [PERSON] просить перенести засідання комісії у зв`язку з тим, що він подає позов до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Комісія рекомендує питання перенести у зв`язку з потребою обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] (оскільки мати хоче брати дітей за своїм місцем проживання). 11.04.2017 року до служби у справах дітей та сім`ї надходить ухвала Ірпінського міського суду про відкриття провадження по справі №367/2000/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу її участі у вихованні дітей. 18.05.2017 року розглянуто питання щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітніми доньки (заява [PERSON] від 14.02.2017 року). На комісії присутні обоє з батьків, [PERSON] не було надано будь-яких документів, які б підтверджували те, що спілкування матері з малолітніми дітьми шкодить їх нормальному розвитку (ч. 3 ст.157 Сімейного кодексу України). [PERSON] повідомляє комісії про те, що в суді в позовних вимогах щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є вимога щодо стягнення безпідставно отриманих та використаних бюджетних коштів [PERSON] (державної допомоги на дітей до 3-х років). Комісія заслухавши сторони та вивчивши подані документи рекомендує визначити матері наступний графік побачень: 1-3 субота з 10.00 год. до 19.00 год. та 2-4 неділя з 10.00 год. до 19.00 год., канікулярні та святкові дні порівну (за домовленістю). 15.11.2017 питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ірпінської міської ради. Комісія рекомендувала надати висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч.2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У матеріалах справи відсутні докази застосування до [PERSON] захотів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органів опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Позивачем не подано жодного належного доказу, про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, чи жорстоко поводиться з дітьми, чи є хронічним алкоголіком або наркоманом, шкідливо впливає на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. В заперечення позовних вимог відповідачем подано довідки з КЗ «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області Ірпінська міська поліклініка від 29.06.2017 року про те, що [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та у психіатра. З поданих характеристик з місця роботи, зокрема ТЦ «ЕПІЦЕНТР» від 01.02.2017р. № 1025/106 та ФОП [PERSON] від 15 червня 2017 року вих. № 1506/17, (по контракту від 04.02.2017 року [PERSON] займає посаду: продавець-консультант) вбачається, що [PERSON] має місце роботи, характеризує себе позитивно, як гарний фахівець, успішно справляється зі своїми обов`язками, за характером витримана, миролюбна, сторониться конфліктних ситуацій, скарг від клієнтів за період роботи не надходило. Крім того, суд звертає увагу, що подані позивачем характеристики дитячого навчального закладу № 6 «Радість», довідка СК «Восходяща звезда», акти обстеження житлово-побутових умов дітей, ніяким чином не підтверджують факт свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками відносно неповнолітніх дітей. Суд не приймає до уваги ксерокопії пояснень [PERSON] . [PERSON] (вихователів ДНЗ), [PERSON] (завідувача амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Ірпінь), оскільки відсутні дані щодо їх допустимості та достовірності, оригіналів зазначених документів для огляду до суду позивачем не надано, крім того, їх зміст ніяким чином не підтверджує факт свідомого нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками відносно її неповнолітніх дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Висновок органу опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області про недоцільнсть позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не є обов`язковим для суду (ч. 5, 6 статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Як визначено в статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідача виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, при цьому доказів того, що до останньої застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, що вона притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. А тому суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідачки батьківських прав. Дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не додано до матеріалів справи жодного доказу про те, що мати дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків систематично, не подано жодних доказів, що до [PERSON] здійснювалися будь-які заходи впливу та попередження, оскільки з позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не вбачається, що відповідними службами здійснювався соціальний супровід сім`ї [PERSON] , крім того, невизнання [PERSON] позовних вимог, відсутність доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення її від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, те, що позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітніх дочок не сприятиме інтересам самих дітей, а також враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, є підставою про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав. Позовна вимога щодо стягнення з [PERSON] державних коштів, отриманих нею як допомога на утримання малолітніх дітей до досягнення ними 3-х річного віку починаючи з 01 січня 2015 року і по 01 груденя 2015 року, як безпідставно отриманих та використаних є також не обґрунтованою та недоведеною, відсутні належні докази щодо незаконного отримання вказаних коштів та використання вказаних коштів відповідачкою не за цільовим призначення, чи завдано дітям матеріальних збитків. Подані довідки № 1654 від 03.12.2019р. про нарахування одноразової щомісячної допомоги при народженні дитини [PERSON] за період грудень 2015 року по листопад 2017 року, який знаходиться на обліку в Ірпінському міському управлінні ПСЗН та довідки від 03.12.2019р. № 1656 виданій [PERSON] , в тому, що вона знаходилася на обліку в Ірпінському міському управлінні ПСЗН і отримувала щомісячну допомогу при народженні дитини за період червень 2012 року по листопад 2015 року, не підтверджують жодним чином викладені позивачем обставини. Згідно повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради з питань виплати коштів № 7730 від 03.12.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку в управлінні з 01.06.2012 року по 30.11.2015 року, отримувала допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно заяви [PERSON] від 07.12.2015 року та рішення суду про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком і розірвання шлюбу з [PERSON] , заявнику було призначено з 01.12.2015 року по 31.01.2018 р допомогу при народженні другої дитини на дочку [PERSON] . Щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч. 1, ч. 2 стаття 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Суд бере до уваги, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом зі своїм батьком [PERSON] , згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15.10.2015 року та іншими поданими доказами по справі та перебувають на його матеріальному утриманні, даного факту не спростовує та не заперечує відповідачка [PERSON] . Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач працездатна, має змогу виплачувати аліменти на утримання дітей, доказів про те, що на своєму утриманні має інших утриманців, суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. З урахуванням інтересів неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне з відповідача стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 05.04.2017 і до досягнення дітьми повноліття, а саме до [INFO] та [INFO] відповідно. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі, ст. 150, 155, 157, 164-165, 180, 181, 183 СК України, п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: partial