Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис №5514 від 05 жовтня 2018 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» заборгованості загальною сумою 42 653 (сорок дві тисячі шістсот п`ятдесят три) гривні 43 коп.\~ таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що нотаріус при вчиненні вищевказаного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушила норми ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції та п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно протоколу автоматизованого розподілу, вищевказані матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Тітову М.Б. Ухвалою судді від 15 серпня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «АЛЬФАБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна та Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 17 вересня 2025 року з 14 годин 00 хвилин у приміщенні Богуславського районного суду Київської області в залі засідань № 1, з повідомленням учасників справи. Представник позивача адвокат Чайка О.В. подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі та без участі позивача, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК»\~ Панченко Д.В. в судове засідання не з`явилася, але подала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат понесених на правничу допомогу, які не підтвердженні доказами та не обгрунтований їх розмір. Крім того, просить у позові відмовити в повному обсязі, у тому числі з підстав пропуску позивачем строків позовної давності та розглянути справу без представника відповідача. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без її участі. Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 жовтня 2018 року Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5514 щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» заборгованості в розмірі 42 653 (сорок дві тисячі шістсот п`ятдесят три) гривні 43 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича від 30.10.2018 відкрито виконавче провадження №57559169 про стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» заборгованості в розмірі 42 653 (сорок дві тисячі шістсот п`ятдесят три) гривні 43 коп. Вирішуючи даний позов, суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що такий порушує його законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно абзацу 3 пункту 4 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та абзацу 4 частини першої статті 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 №12-5 гс 21. Кредитний договір між сторонами нотаріально не посвідчувався, тому, як наслідок у нотаріуса не було законних підстав для вчинення виконавчого напису. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведені вище обставини, а також те, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, оскільки виконавчий напис оскаржується позивачем з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оспорюваний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань є конституційним правом, закріпленим у частині п`ятій\~ статті 55 Конституції України. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність починає свій перебіг з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для даних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Так, згідно з матеріалами справи, виконавче провадження відносно позивача було відкрито №57559169 на підставі №5514 від 05.10.2018 року, копія постанови була направлена сторонам виконавчого провадження, тому суд робить висновок, що саме із цього дня 30.10.2018 року позивач мав дізнатися про порушення його права або про особу, яка його порушила. Однак перебіг позовної давності підлягав зупиненню у зв`язку із оголошенням карантину та воєнного стану, що прямо передбачено законом. Так, відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який було доповнено Законом України №540-IX від 30 березня 2020 року: «під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Карантин, запроваджений постановою Кабінеті Міністрів України від 11 березня 2020 року №211, діяв до 30 червня 2023 року (включно). Так, перебіг позовної давності розпочався з\~ 30.10.2018 року, однак 11.03.2020 року був зупинений, за цей період минув лише 1 рік та 5 місяців. Таким чином, період з 11.03.2020 року вже не включається до перебігу позовної давності, оскільки вона була зупинена на законних підставах. Крім того, відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповненого Законом України №2120-IX від 15 березня 2022 року: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Воєнний стан було запроваджено з 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 та неодноразово було продовжено, діючи станом на дату звернення з заявою про видачу судового наказу. Таким чином, починаючи з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності також було зупинено і цей час не враховується при її обчисленні. На підставі Закону України №4434-IX від 14 травня 2025 року про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено пункт 19, який передбачав зупинення перебігу строку позовної давності на період воєнного стану. Цей закон набрав чинності 4 вересня 2025 року, і саме з цієї дати перебіг строків позовної давності відновлено. Як вбачається із позовної заяви, позивач звернувся до суду 01.08.2025, тобто в період дії пункту 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, а тому строк позовної давності для звернення позивача до суду не минув. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки її перебіг зупинявся на час дії карантину та воєнного стану, і був відновлений лише 4 вересня 2025 року, тому у задоволенні заяви представника відповідача про застосування позовної давності слід відмовити. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд враховує наступне. Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві позивачем було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в розмірі 5 000 гривень. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). На підтвердження факту надання правничої допомоги представником позивача - адвокатом Чайкою О.В. суду надані наступні документи: - копія ордеру серії АІ № 1952781 від 30.07.2025. Суд, проаналізувавши подані стороною позивача документи при поданні позову вважає, що стороною позивача не доведено склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що входить до предмету доказування в справі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат в розмірі 5 000 гривень. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 1211,20 грн. сплаченого при подачі позову судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved