Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Шабівської сільської ради про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,0768 га з кадастровим номером 5120881200:02:003:0283, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала позивачці та її покійному чоловіку [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності\~ на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 07.07.2014 року. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі №495/4148/24 від 11.09.2024 за позивачкою визнано право власності на частки вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Однак, зареєструвати право власності на одиницю, маючи своє право у спільній сумісній власності та частку права часткової власності за вказаним рішенням суду у справі №495/4148/24, позивачка не змогла та отримала відмову державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Шабівської селищної ради в усній формі з роз`ясненням щодо необхідності звернутися до суду та припинити спільну сумісну власність та визнати спільну часткову власність. Ухвалою від 27.06.2025 року прийнято до провадження судді Топалової А.А. цивільну справу [PERSON] до Шабівської сільської ради про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності та призначено підготовче судове засідання на 14:00 год. 19.08.2025, про що повідомлено сторін у справі. В судове засідання позивачка зявилась, позовні вимоги підтримала. 22.08.2025 позивачка надала до суду додаткові пояснення у справі та заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. До суду надіслав заяву про визнання позову у повному обсязі та про розгляд справи без участі відповідача. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно із принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 грудня 2023 року, серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку площею 0,0768 га з кадастровим номером 5120881200:02:003:0283, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказана земельна ділянка належала позивачці та її покійному чоловіку [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності\~ на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 07.07.2014 (індексний номер 23912884), виданого Реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Однак, постановою (повідомленням) від 22.04.2024 за №95/02-14 нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, кадастровий номер 5120881200:02:003:0283, у зв`язку з відсутністю виділеної частки кожного співвласника у Свідоцтві про право власності на вищевказану земельну ділянку. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі №495/4148/24 від 11.09.2024 за позивачкою визнано право власності на частки земельної ділянки, кадастровий номер 5120881200:02:003:0283, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] . Вживаючи заходи\~з оформлення\~права власності\~позивачка отримала\~відмову державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Шабівської селищної ради через різні види права власності та не визначення частки такого права у самої позивачки. Частинами першою\~та другою\~статті 15\~Цивільного кодексу\~України (далі\~ ЦК\~України)\~визначено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України). Приписами частини\~першої статті\~13\~ЦПК України\~визначено,\~що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 14 Конституції України, частиною другою чтатті 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Приписами частини першої статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина 2 статті 355 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1 статті 356 ЦК України) Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (частина 2 статті 356). Згідно частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 368 ЦК України). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1 статті 369 ЦК України). Частиною першою статті 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (частина 2 статті 370 ЦК України) Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364\~цього Кодексу. Приписами частини 1 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частина 3 статті 364 ЦК України). У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Частиною першою\~статті 89\~Земельного кодексу\~України (далі\~ ЗК\~україни)\~визначено,\~що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом (частина 4 статті 89 ЗК України). Згідно частини\~п`ятої статті\~89\~ЗК України\~ поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. З огляду на те, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі №495/4148/24 від 11.09.2024 визнано право власності на частки земельної ділянки, за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка перебувала в них на праві спільної сумісної власності то вбачається суперечності між формами права власності. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оскільки після смерті [PERSON] право спільної сумісної власності не припинено, при цьому за рішенням суду визначена частка померлого у майні спільній сумісні власності частина, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. Пред`явлені позовні вимоги про припинення спільної сумісної власності та визнання права спільної часткової власності у розмірі частки земельної ділянки за позивачкою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved