Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

08 квітня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошовоих коштів у розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 листопада 2024 року внаслідок шахрайських дій у неї з банківського рахунку ФОП [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк» були списані грошові кошти в загальному розмірі 525 000 грн. З виписки банку позивачу стало відомо, що один з переказів коштів на суму 100 000 грн був здійснений на рахунок [NUMBER] в АТ «Юнекс Банк» на ім`я [PERSON] з призначенням платежу «Зворотня фінансова допомога за договором № 2/7 від 25.11.2024». При цьому позивач жодних договорів з відповідачем не укладала, а отже відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави і відповідно до ст. 1212 ЦК України повинен їх повернути позивачу. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року позовну заяву передано на розгляд Жовтневому районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. 26 червня 2025 року справа надійшла до Покровського районного суду міста Кривого Рогу і на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 передана в провадження судді Колочко О.В. Ухвалою судді від 11 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків. 14 липня 2025 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 15 липня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду з викликом сторін на 18 вересня 2025 року, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 18 вересня 2025 року судовий розгляд відкладений на 23 жовтня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. 23 жовтня 2025 року судовий розгляд не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні. Судове засідання призначено на 13 листопада 2025 року. 13 листопада 2025 року судовий розгляд відкладений на 01 грудня 2025 року у зв`язку з відсутністю підтвердження про належне сповіщення відповідача та його неявкою. 01 грудня 2025 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення, оголошення вступної та резолютивної частини якого відбулося 05 грудня 2025 року. Представник позивача Гранцерт М.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити, також пояснила, що за фактом шахрайських дій позивачем було подано заяву про вчинення кримніального правопорушення, досудове розслідування триває, крім того, за фактом безпідставного набуття грошових коштів позивача іншими особами наявні судові рішення. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився до суду, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомив, відзив не подав. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27 листопада 2024 з рахунку [PERSON] [NUMBER] на рахунок [NUMBER] \~в АТ\~«Юнекс Банк»\~на ім`я\~ [PERSON] здійснено переказ у розмірі 100 000,00 грн, призначення платежу «Зворотна фінансова допомога за договором № 2/7 від 25.11.2024» (а.с. 6). Відповідно до статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.\~Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.\~Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. На виконання\~завдання цивільного\~судочинства,\~з метою\~всебічного і\~повного з`ясування\~обставин,\~судом встановлено,\~що Єдиний\~держаний реєстр\~судових рішень\~міститьрішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року, яке набрало законної сили 24 липня 2025 року (справа № 533/274/25) та Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2025 року, яке набрало законної сили 26 серпня 2025 року (справа № 175/5155/25), згідно з якими судами встановлено, що 28 листопада 2024 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за №12024111410000243 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння 27.11.2024 приблизно о 11:00 годині, невідомою особою шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки грошовими коштами, що належать позивачу, на загальну суму 1 020 097,00 гривень з банківських рахунків в АТ КБ «Приватбанк» [NUMBER] та [NUMBER] ( [NUMBER] від 27.11.2024 року). Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про платіжні послуги» (далі Закон 1591-ІХ). Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини першої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Аналіз статті 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 07.06.2018 (справа № 212/3593/16-ц); від 20.03.2019 (№ 634/727/16-ц). Поряд з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)\~(ст. 12, 81, 89 ЦПК України). Отже, грошові кошти в сумі 100 000 грн були перераховані позивачем на рахунок відповідача, з яким у позивача відсутні будь-які договірні відносини, свідчить про безпідставність отримання відповідачем вказаних коштів. Будь-яких правових підстав для переказу коштів на рахунок відповідача судом не встановлено, так само як і не встановлено існування жодних договірних стосунків або деліктних правовідносин між сторонами. Доказів стосовно правомірності володіння (збереження) та набуття грошових коштів, що є предметом судового розгляду, відповідачем до суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 100 000 грн були набуті [PERSON] за рахунок позивача без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача, сплачений останньою судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved