Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача з подальшим уточненням просить визнати за позивачем право власності на частку в праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м. в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач є спадкоємцем після смерті своєї сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої залишилась спадщина на частку квартири [ADDRESS] . Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ХМНО Шишко Н.М., на підставі якої була зведена спадкова справа. Квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] частину вказаної квартири, яка належала [PERSON] після його смерті [INFO] , успадкувала, але не оформила своїх спадкових прав його мати [PERSON] , вказану частку оформив позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом віж 07.02.2024. Іншу частку вказаної квартири, яка належала [PERSON] успадкував її син [PERSON] шляхом фактичного прийняття спадщини та проживання з спадкодавцем на момент смерті. Після смерті [PERSON] зазначену частку успадкувала його дружина [PERSON] , яка померла і спадкоємцем якої є позивач, але йому постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутись до суду для вирішення зазначеного питання. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач та представник позивача адвокат Шльонських О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача ХМР в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Третя особа ПН ХМНО Шишко Н.М. в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому порядку, причину неявки не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача та третьої особи, та за наявними в справі доказами. 28.08.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 01.09.2025 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, які усунені стороною позивача. Ухвалою судді від 10.10.2025 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 14.11.2025 задоволено клопотання представника позивача про допит позивача в якості свідка. Ухвалою суду від 14.11.2025 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації житлового фонду Харківського верстатобудівельного заводу від 07.06.1994. [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] , та після їх смерті відкрилась спадщина на спірне нерухоме майно. частину спірної квартири, що належала [PERSON] , який є сином померлої [PERSON] , яка прийняла спадщину фактично, але не оформила своїх спадкових прав, успадкував її брат [PERSON] , тобто позивач по справі, про що приватним нотаріусом ХМНО Шишко Н.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстр. №26. На іншу частку вказаної квартири, що залишилась після смерті [PERSON] також відкрилась спадщина, та із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач як єдиний спадкоємець після смерті своєї смерті своєї сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , яка також успадкувала вказану частку фактично після смерті свого чоловіка. Інші спадкоємці відсутні. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , та дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , та в свою чергу є сином [PERSON] . Наявність родинних зв`язків між позивачем та [PERSON] підтверджується наданими до суду копіями свідоцтв про народження, та на ім`я позивача видані свідоцтво про право на спадщину після померлої його сестри [PERSON] на інше майно. Постановою приватного нотаріуса ХМНО Шишко Н.М. від 16.05.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на законом на іншу частину спірної квартири у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують прийняття спадщини після смерті [PERSON] її спадкоємцями. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права в порядку позовного провадження. Позивач допитаний в якості свідка в судовому засіданні вказав, що він є єдиним спадкоємцем після смерті своєї сестри [PERSON] , яка прийняла спадщину фактично після смерті свого чоловіка [PERSON] у вигляді частки спірної квартири, проте не встигла оформити свої права, адже останній сплачував комунальні послуги і інші житлово-експлуатаційні витрати. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (статті 1216,1217 ЦК України) Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно роз`яснень викладених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Нормами статей 548, 549 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтями 529, 530 ЦК УРСР встановлено черги спадкоємців за законом, а саме, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св 19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. На підтвердження вказаного факту стороною позивача надано копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою спадкодавця. Встановивши, що позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї сестри, проте приватним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок спадкодавця. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved