Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Представник позивача\~ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 04.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 200494615. Згідно вказаного договору відповідачеві було надано кредит в сумі 8\~504,07 грн. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, заборгованість не погашав, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 26\~257,88 грн., яка складається з наступного: 6\~653,09 грн. заборгованість за кредитом; 13\~412,80 грн. заборгованість за відсотками; 1\~804,29 грн. сума збитків щ урахуванням 3% річних; 4\~387,70 грн. сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. 20.07.2020 первісний кредитор ПАТ «Банк Михайлівський» та позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» уклали договір факторингу № 7_МБ, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступив право грошової вимоги до відповідача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС. Відповідно до платіжної інструкції від 09.07.2020 № 25, позивач здійснив оплату ПАТ «Банк Михайлівський» за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 7_МБ від 1020.07.2020. Тому, позивач був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит, суму сплаченого судового збору при зверненні до суду з цим позовом. Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати по сплаті судового збору та правової допомоги адвоката. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. У разі неявки відповідача, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом публікації оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України, втім в судові засідання за невідомих суду причин не з`являється. Відзив на позовну заяву чи заява про визнання позову до суду теж не надходили. Тому, ухвалою суду від 24 листопада 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні при ній докази, дійшов висновку про наступне. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так,\~судом встановлено,\~що 04.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 200494615, який відповідач підписав шляхом проставлення власноручного підпису. Згідно вказаного договору відповідачеві було надано кредит в сумі 8\~504,07 грн. Встановлено розмір процентної ставки за кредитом у розмірі 0,001% річних. Відповідно до ст. 629 ЦК, України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом /ст. 525 ЦК України/. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. /ч. 2 ст. 615 ЦК України/. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, заборгованість не погашав, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 26\~257,88 грн., яка складається з наступного: 6\~653,09 грн. заборгованість за кредитом; 13\~412,80 грн. заборгованість за відсотками; 1\~804,29 грн. сума збитків щ урахуванням 3% річних; 4\~387,70 грн. сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. 20.07.2020 первісний кредитор ПАТ «Банк Михайлівський» та позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» уклали договір факторингу № 7_МБ, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступив право грошової вимоги до відповідача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС (порядковий номер кредитної заборгованості відповідача у реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими реєстрами 87046). Відповідно до платіжної інструкції від 09.07.2020 № 25, позивач здійснив оплату ПАТ «Банк Михайлівський» за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 7_МБ від 1020.07.2020. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Ст. 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Ст. 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що відповідно до умов договору факторингу про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором, новий кредитор позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений\~законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1\~ст.15 ЦК України). Аналіз досліджених та оцінених судом доказів, що надано позивачем свідчить про те, що між відповідачем та позивачем склалися кредитні правовідносини, в яких позивач є кредитором, а відповідач боржником. Позивач умови договору виконав, відповідач взятих на себе зобов`язань за договором про споживчий кредит щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує, в результаті чого у нього утворилась заборгованість по кредиту, яка становить 26\~257,88 грн. та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками, інфляційними втратами. За наведених обставин, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 37\~200,00 грн. Відповідно до ст. 137 та ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Матеріали справи містять платіжну інструкцію № 200494615 від 08 серпня 2025 року, що підтверджує понесення позивачем судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. Також матеріали справи містять докази понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 7 000,00 грн. (договір про надання правової допомоги № 26 від 15 лютого 2024 року, додаткову угоду до договору № 26 про надання правової допомоги від 15 лютого 2024 року, копію акта щодо підтвердження факту надання правничої допомоги від 14 серпня 2025 року, з описом робіт, виконаних адвокатом згідно договору про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10). Тому, вказані кошти підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved