Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

В липні\~2025\~року позивачі\~звернулись до\~суду з\~позовом до\~відповідача про\~визнання права\~власності на\~спадкове майно та визначення частки в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частку домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Спадщину після смерті останнього як спадкоємець по закону 1 черги прийняла його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті останньої відкрилася спадщина на 2/3 частки домоволодіння, яку позивач [PERSON] своєчасно прийняла як спадкоємець по заповіту. Однак, оскільки при житті спадкодавці не отримали правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування. Крім того, позивач [PERSON] просила визначити за нею 1/3 частку домоволодіння по [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Новоселицької міської ради звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до виписки з по господарської книги Котелівського старостинського округу № 6 Новоселицької міської ради від 14 серпня 2024 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали голова двору [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/3 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1974 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Котелівській сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що домоволодіння побудоване відповідно до діючого на час його будівництва законодавства, належним чином було зареєстроване органом місцевого самоврядування і належало зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняла як спадкоємець по закону 1 черги його дружина [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 2415 від 01 листопада 2007 року. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 2/3 частки домоволодіння, а саме на 1/3 частку, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] та на 1/3 частину її власної частки, яку вона набула в майні колишнього колгоспного двору. Згідно заповіту, який був складений 20 серпня 2004 року та посвідчений секретарем виконкому Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, спадкодавець [PERSON] заповіла все своє майно позивачу [PERSON] .. Спадщину після смерті [PERSON] позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняла своєчасно, звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON] , спадщину після її смерті прийняла своєчасно, інших спадкоємців на вказане нерухоме майно немає, то право власності на спадщину слід визнати за нею в порядку спадкування. Окрім цього, позивачу [PERSON] не визначена її власна частка в майні колишнього колгоспного двору, яке збереглося на теперішній час, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за [PERSON] 1/3 частки у вказаному домоволодінні, як його власної частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 1218, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved