Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» через систему «Електронний суд» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 61 591,46 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.10.2023 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №4084626, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Р003» (25.10.2023 17:56:04). Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту становить 10 000,00 грн., строк кредитування 357 днів; дата надання кредиту - 25.10.2023 року; дата повернення кредиту - 15.10.2024 року; процентна ставка 2,00 відсотків за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована. На банківську картку позичальника 25.10.2023 року було перераховано кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн. 23.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року, за умовами якого до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4084626 від 25 жовтня 2023 року. Позивач зазначає, що відповідач станом на 15.10.2024 має заборгованість перед ТОВ «Українські Фінансові Операції», яка становить 61 591,46 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 9 998,98 грн., простроченої заборгованості за процентами - 51 592,48 грн. (47 192,92 грн.+4399,56 грн.), яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача 61 591,46 грн. заборгованості, 2 422, 40 грн. судового збору, 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 15.10.2025 року витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію про те чи належить банківська картка [PERSON] та чи були зараховані на дану картку кошти в розмірі 10 000, 00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач до суду не з`явилась, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, у зв`язку з наступним. 25.10.2023 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах кредиту №4084626, згідно з умовами якого товариство надає кредит у розмірі 10 000 грн. строком на 357 днів (п.п. 1.2.та 1.3.договору) шляхом перерахування коштів на платіжну картку [NUMBER] (п.2.1. договору). Сторонами визначено умови кредиту: періодичність сплати відсотків - кожні 21 день, тип процентної ставки - фіксована: 2% в день, яка застосовується 357 днів, знижена процентна ставка - 0,01% , яка застосовується у разі, якщо клієнт до 14.11.2023 включно сплатить кошти в сумі першого платежу або здійснить часткове повернення кредиту. Договір про надання кредиту № 4084626 від 25.10.2023 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Р003» (25.10.2023 17:56:04). 25.10.2023 позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 03.10.2024 року. Також факт зарахування коштів [PERSON] підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 29.11.2025 року. 23.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024, за умовами якого до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором про надання коштів на умовах кредиту №4084626. У Витязі з Реєстру боржників до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 значиться сума, за якою перейшло право вимоги до [PERSON] : залишок по тілу кредиту 9998,98 грн., по відсотках - 47192,92 грн. за період 25.10.2023 по 23.09.2024 р. (а.с.36- 42). Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало, надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 1000,00 грн. Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «Українські фінансові операції» надало належні та допустимі докази укладення [PERSON] кредитного договору №4084626 від 25.10.2023 року. [PERSON] отримала кредит за договором № 4084626, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за основною сумою боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За умовами договору №4084626 від 25.10.2023 кредитні кошти надавалися до 15.10.2024. Отже, кредитори мають право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за період 25.10.2023 по 15.10.2024 р. Первісний кредитор нарахував відсотків на суму 47 192,92 грн. за період 25.10.2023 по 23.09.2024 р. (а.с.36- 42). Після отримання права вимоги до [PERSON] , новий кредитор продовжив нарахування відсотків по 199,98 грн. за 1 день, у зв`язку з чим розмір заборгованості по сплаті відсотків збільшився на 4399,56 грн. за період 24.09.2024 по 15.10.2024 (а.с.43). Отже, позивач нараховував відсотки у межах строку дії договору 357 днів. Так, на момент отримання права вимоги ТОВ «Українські фінансові операції», договір продовжував діяти ще 22 дні, тому позивач мав право нараховувати відсотки у розмірі, встановленому договором, ще 22 дні. Доказів того, що відповідач здійснив оплату заборгованості матеріали справи не містять. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 998,98 грн. та 51 592,48 грн. (47 192,92 грн.+4399,56 грн.) відсотків, а всього 61 591,46 грн. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024року; заявку №4084626 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року; рахунок на оплату до Договору про надання (правничої ) допомоги 01/08/2024-А від 01 серпня 2024року; акт прийому-передачі виконаних робіт від 01 серпня 2024 року. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. З огляду на те, що відповідач був обізнаний з фактом звернення до нього з позовною заявою, подавав клопотання про відкладення судового розгляду, однак не подав заперечення проти суми витрат на правову допомогу, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., втім з урахуванням принципу пропорційності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №10703 від 05.05.2025 року.

Outcome: approved