Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №00-9670642 від 13.03.2024 в розмірі 25 148 грн 76 коп, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.03.2024 первісний кредитор ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] в електронній формі уклали кредитний договір на суму 8 580 грн. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 84276, а грошові кошти перераховано на платіжну картку № [NUMBER] . Так, 20.10.2024 право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС, укладеного між позивачем та первісним кредитором. [PERSON] порушив умови договору, не здійснив жодного платежу, внаслідок чого на момент подання позовної заяви утворилася заборгованість у розмірі 25 148 грн 76 коп, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 8 580 грн і заборгованості за відсотками - 16 568 грн 76 коп. Оскільки [PERSON] продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач просив стягнути з нього заборгованість за договором кредитної лінії №00-9670642 від 13.03.2024 в розмірі 25 148 грн 76 коп, а також сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13.03.2024 [PERSON] ознайомилася з умовами кредитування, а ТОВ «Макс Кредит» виконав обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій. Так, 13.03.2024 ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] уклали в електронній формі Договір кредитної лінії № 00-9670642. Відповідач приєднався до запропонованого кредитодавцем договору, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Це підтверджуються текстом договору і довідкою ТОВ «Макс Кредит» про ідентифікацію, у яких зазначено реквізити цього підпису: Одноразовий ідентифікатор: 84276, електронний підпис позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] . Згідно з Договором (п.1.2.), Кредитодавець надав Позичальнику кредит у на суму 7 800 грн на строк 360 календарних днів з датою остаточного повернення - 08.03.2025 (п.1.3., 3.5.). За користування кредитом встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 2,47% від суми кредиту за кожний день користування, а проценти підлягають сплаті кожні 25 днів. Крім того, позичальник зобов`язаний одноразово сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 780,00 грн у розмірі 10,00% від суми кредиту, яку належить сплатити в останній день строку кредитування. Договір також визначає, що Комісія за надання кредиту - це одноразова плата, яку здійснює позичальник за надання кредиту, плата за надання кредиту є економічною сутністю Комісії, при цьому базою розрахунку комісії є сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту), визначеного у п.1.2. цього Договору. Комісія розраховується як фіксований відсоток від суми ліміту кредитної лінії (суми кредиту), у будь-якому разі Комісія не є платою за додаткову та/або супутню послугу Кредитодавця. На виконання умов зазначеного договору 13.03.2024 ТОВ «Макс Кредит» перерахував 7 800 грн на рахунок [PERSON] за реквізитами платіжної картки. Це підтверджується Інформаційною довідкою від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 30.10.2024, у якій зазначено реквізит платежу: транзакція №41034-06740-81594, дата 13.03.2024, час 16:37:55, сума 7 800 грн, банк-емітент - ПриватБанк, маска картки клієнта - [NUMBER] , код транзакції 580835. Зарахування коштів на рахунок [PERSON] підтверджується наданою АТ КБ «ПриватБанк» інформацією, згідно з якою на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано картку № [NUMBER] . Його фінансовим номером телефону є [NUMBER] . На банківську картку № [NUMBER] 13.03.2024 було зараховано грошові кошти в розмірі 7 800 грн. На підтвердження зазначеного надано виписку з банківського рахунку [PERSON] за період з 13.03.2024 по 18.03.2024. Згідно з розрахунком заборгованості первісного кредитора ТОВ «Макс Кредит» та випискою з особового рахунку відповідача, складеною ТОВ «ФК «ЕЙС», відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, не здійснив жодного платежу, у зв`язку з чим у період з 13.03.2024 по 21.10.2024 за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 25 148 грн 76 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 800 грн, комісією - 780 грн та нарахованими відсотками за користування кредитом - 16 568 грн 76 коп. Ната, 21.10.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС уклали Договір факторингу №21102024-МК/Ейс, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором №00-9670642 відступлено позивачу. Це підтверджується наданими позивачем копіями договору факторингу та додатками до нього: актом приймання-передачі від 21.10.2024, у якому зазначено про передання реєстру боржників, та витягом з реєстру боржників, який місить посилання на договір, укладений [PERSON] . Відповідно до ст.205 та ч.1 ст.207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі. За змістом ст.13 ЗУ "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За приписами ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612, ст.629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що між первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем [PERSON] виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору, укладеного в електронній формі. [PERSON] був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням комісії та відсотків, та погодилась з ними. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису. Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою платіжної системи та випискою банку по рахунку відповідача, з яких вбачається зарахування коштів на картку відповідача, фінансовий номер якого співпадає з номером телефону, використаним для ідентифікації при укладенні договору. Відповідач, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст.ст.526, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання не виконав, суму кредиту, комісії та відсотків у встановлені строки не сплатив. Доказів погашення заборгованості чи спростування розрахунку позивача відповідач суду не надав. Суд, перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та визнає, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути, є обґрунтованою та відповідає умовам договору. Станом на дату відступлення права вимоги та подання позову загальна сума заборгованості, про стягнення якої просить позивач, становить 25 148 грн 76 коп. Враховуючи, що до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, і факт цього переходу документально підтверджений, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання. За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості законною та обґрунтованою. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, представник позивача у позові просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025; акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025; довіреність від 04.12.2024; свідоцтво про право на заняття Тараненком А.І. адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012. Визначаючись з розміром правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує, що в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 7 000 грн є співмірним зі складністю справи, з виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні цього позову.

Outcome: approved