Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

26.05.2025 року [PERSON] , через свого представника адвоката Адабаш Світлану Аксентіївну звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Авангардівська селищна рада Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві позивач вказав, що він та [PERSON] перебували у фактично шлюбних відносинах у період з жовтня 2019 року до жовтня 2022 року та проживали однією сім`єю у смт. Авангард. [INFO] у них народився син [PERSON] . 13 грудня 2021 року за спільною домовленістю сторін місце проживання дитини було визначено за зареєстрованим місцем проживання батька [PERSON] 10.10.2022 сторони припинили фактичні шлюбні відносини та стали проживати окремо. 21листопада 2022 року відповідачка виїхала до Таїланду, залишивши малолітнього сина на утриманні батька без будь-яких дій щодо забезпечення його потреб. Після повернення до України на початку квітня 2023 року відповідачка не лише не відновила контакт із дитиною, але й через декілька тижнів виїхала до Російської Федерації разом зі своїм старшим сином від першого шлюбу, де залишила дитину проживати з його батьком, а сама виїхала до Таїланду. З цього часу, тобто вже більше 2,5 років молодша дитина відповідачки [PERSON] перебуває на утриманні та вихованні позивача. Аліменти, призначені судом, відповідачка не сплачує та має значну заборгованість. Акт обстеження житлово-побутових умов від 10 березня 2023 року засвідчує, що батько забезпечує належні умови для проживання та розвитку дитини: має окреме ліжко, відповідний одяг, достатнє харчування, доступ до медичної допомоги. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що відповідачка фактично самоусунулася від виховання дитини, не бере участі в його житті, не здійснює матеріального утримання, не спілкується з дитиною, не проявляє інтересу до стану її здоров`я, розвитку, емоційного стану, веде пустий спосіб життя, вживає наркотичні засоби. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2025 року прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Авангардівська селищна рада Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні 22.10.2025 року судом протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 02.12.2025 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, а також не заперечували щодо заочного розгляду справи. У судове засідання 02.12.2025 року відповідач не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження по справі та повідомлення на адресу за якою вона зареєстрована, що підтверджується повідомленням (накладною) кур`єрської служби та є належним повідомленням. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідач про розгляд справи повідомлена належним чином, однак, у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзиву на позов. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача та представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Авінгардівської селищної ради Одеського району Одеської області Дьоміна Анастасія Сергіївна в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду висновок комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради та просила справу розглядати за її відсутності. Вислухавши позивача [PERSON] , його представника адвокатку Адабаш С.А., свідків, дослідивши письмові та електронні докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що сторони перебували у фактично шлюбних відносинах, від яких [INFO] народився [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно з висновком органу опіки і піклування Авангарлівської селищної ради, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання батька створені належні умови для проживання та розвитку дитини, батько сприяє розвитку його здібностей, відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків. Під час\~бесіди з\~працівниками Служби\~у справах\~дітей Авангардівської селищної ради\~ [PERSON] повідомив,\~що він не перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю, але вона не проявляє бажання щодо зустрічей та спілкування з ним, в тому числі засобами телефонного зв`язку. [PERSON] у 2023 році приїздила декілька разів в Україну, але до дитини приїхала лише один раз та спілкувалась з ним протягом 2 години. Батьки дитини спілкувались до 2023 року у телефонному режимі, однак між ними виникали конфлікти за політичну ситуацію в Україні, так як співмешканець [PERSON] громадянин Російської Федерації. Також батько [PERSON] зазначив, що [PERSON] не цікавиться потребами, розвитком та станом здоров`я дитини. Зі слів [PERSON] їх спільний син не впізнає свою мати, між ними відсутній емоційний зв`язок. \~ \~ \~ \~ Мати дитини, [PERSON] , [INFO] проживає окремо від дитини, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , місце фактичного проживання не відомо. За інформацією, наданою Службою у справах дітей Одеської міської ради, за вказаною адресою проживає колишній піклувальник [PERSON] - [PERSON] , яка під час бесіди з працівниками Служби повідомила, що з вересня 2022 року [PERSON] перебуває у Королівстві Таїланд та не планує повертатися в Україну. За словами [PERSON] - [PERSON] не допомагає своєму сину, а вона з власної ініціативи кожного місяця надає матеріальну допомогу, дарує малолітньому [PERSON] подарунки, спілкується та бачиться з ним. Також, засобами телефонного зв`язку 01липня 2025 року спеціалістом Служби у справах дітей Одеської міської ради проведено бесіду з [PERSON] та встановлено, що вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав, відносно її сина. Повідомила, що батько їх спільного сина чинить перешкоди у її спілкуванні з малолітнім [PERSON] . Додатково повідомила, що на даний час не працює, тому не має можливості матеріально брати участь в утриманні сина, а також, що на даний час проживає в Королівстві Таїланд, вважає повернення в Україну під час війни небезпечним, тому повертатись не планує. З приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у його вихованні протягом останнього року гр. [PERSON] до Служби у справах дітей Одеської міської ради та Служби у справах дітей Авангардівської селищної ради не зверталась. Відповідно до судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2023 року по справі № 947/22529/23 з [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття . Згідно з інформацією Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість зі сплати аліментів за період з 13 липня 2023 року по 01 квітня 2025 року складає 67996,77 грн. Як зазначено у висновку органа опіки та піклування, вищевикладене свідчить про те, що мати самоусунулась від виховання сина, свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню та утриманню дитини, чим порушила статті 141, 150, 152 Сімейного кодексу України. Зазначені обставини перешкоджають батькові у вирішенні питань захисту прав та законних інтересів дитини, які потребують отримання згоди від матері (оформлення паспортних документів, вирішення питання тимчасового виїзду за кордон тощо). Виконавчий комітет Авангардівської селищної ради як орган опіки та піклування вважає, що доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20. Судом встановлено, що протягом тривалого часу, починаючи з 2023 року, відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не турбується про нього, не виявляє ніякого інтересу до фізичного і духовного розвитку дитини, не приймає участі в цого утриманні, що є умисним ухиленням від виконання нею батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою позивача, є сусідкою, проживає з ним на одній вулиці в селі Прилиманське Одеського району Одеської області, з відповідачкою знайома особисто і спілкувалася з нею в той час, коли обидві були вагітні і готувалися стати мамами, пояснила, що їй відомо, що в цей час [PERSON] вживала наркотичні препарати. Під час війни [PERSON] з сином [PERSON] та її старшим сином від першого шлюбу на деякий час виїжджала до Польщі, а потім повернулася до України і після цього незабаром, наприкінці 2022 року, виїхала до Російської Федерації,залишивши там старшого сина своєму колишньому чоловікові, який проживає в Криму, після чого вже сама виїхала до Таїланду, де і проживає до теперішнього часу, веде пустий спосіб життя вживає маріхуану, демонструє вживання маріхуани, своє оголене тіло, життям сина в Україні не цікавиться. Оскільки [PERSON] майже кожен день викладає інформацію про себе та своє життя на своїй сторінці в мессенджерах Instagram та іншіх, то всі обставини її життя за час виїзду з України їй відомі не лише зі слів [PERSON] , а й безпосередньо з соціальних мереж. З [PERSON] вона спілкується майже кожен день, оскільки діти кожен день зустрічаються на прогулянках на їх вулиці в с. Приліманському. Дитина доглянута, здорова, розвинута, батько весь час піклується про нього, забезпечує всім необхідним. [PERSON] бачила весною 2023 року, коли вона приїзджала не кілька днів до Одеси зТаїланду і в це час один раз відвідала сина за його місцем проживання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою [PERSON] , знайома з ним з дитинства, проживає на одній вулиці з позивачм, є його сусідкою, спілкується з ним щодня. Пояснила, що [PERSON] перебував у фактично шлюбних відносинах з [PERSON] , що вони спочатку відносин проживали в квартирі сестри [PERSON] в житловому комплексі [INFO] , потім у них народився син [PERSON] , на початку війни [PERSON] з [PERSON] та старшим сином від попереднього шлюбу виїхали до [PERSON] , а [PERSON] повернувся у батьківський будинок в селище Авангард, де проживає і дотепер. Після повернення з Польщі на прикінці 2023 року [PERSON] забрала свого старшого сина і виїхала до Російської Федерації, а [PERSON] залишила на [PERSON] і з того часу [PERSON] постійно проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні. Дитина весь час доглянута, охайна, задоволена, любить батько, з матір`ю не спілкується. Суд оглянув фото особистого життя [PERSON] та відеоматеріали з соціальних мереж, оприлюднені [PERSON] на своїх сторінках в соціальних мережах. За таких обставин, суд приходить до переконання, що з боку [PERSON] має місце свідоме і тривале нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності з ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Суд встановив, що відповідачка протягом тривалого часу не лише не забезпечує дитину матеріально, але й не виявляє жодного інтересу до її життя, не спілкується з дитиною, не бере участі у вирішенні важливих для дитини питань, не підтримує емоційний зв`язок, не проявляє турботи чи уваги, не цікавиться питаннями, пов`язаними з долею дитини. Відсутність спілкування та будь-яких стосунків із сином не пов`язана з об`єктивними перешкодами. Відповідачка має можливість підтримувати контакт дистанційно, але свідомо не робить цього. Впродовж чималого часу розгляду справи судом, відповідачка не виявила зацікавленості у захисті своїх батьківських прав перед судом, хоча з висновку органу опіки та піклування вбачається, що відповідачка заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина. Малолітній [PERSON] має сформований емоційний зв`язок із батьком, у його домі забезпечені всі необхідні умови для розвитку, навчання та безпеки. Відповідачка не лише не забезпечує стабільності, але й своєю відсутністю позбавляє дитину можливості розвивати з нею стосунки, що суперечить найкращим інтересам дитини. Збереження формального статусу матері за [PERSON] за вказаних обставин не відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , не забезпечує його права на належне виховання, турботу та розвиток, а лише створює юридичну невизначеність. Позбавлення відповідачки батьківських прав у цій справі не є покаранням для матері, а є виключно заходом, спрямованим на захист прав та інтересів дитини, що відповідає статті 166 СК України. Відповідно до статті 7 СК України та статті 3 Конвенції ООН про права дитини, при вирішенні будь-яких спорів щодо дітей суд зобов`язаний враховувати першочергово їх найкращі інтереси. Європейський суд з прав людини у рішеннях «NeulingerandShurukv. Switzerland», «Sahinv. Germany», «Sommerfeldv. Germany» наголошує, що інтереси дитини мають перевагу над інтересами батьків, а стабільність середовища, у якому проживає дитина, є фундаментальною складовою її добробуту. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в\~справі № 455/307/22\~та інших. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладені обставини, вимоги закону і усталену судову практику, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються достатніми та допустимими доказами, відповідають найкращим інтересам малолітньої дитини, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Оскільки, з відповідача вже стягуються аліменти, по сплаті яких він має значну заборгованість, то це питання судом у даній справі не вирішується. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, документально підтверджені судові витрати в розмірі 1211,20 гривень підлягають стягненню з відповідачки в користь позивача.

Outcome: approved