Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачкою у справі у період з серпня 2017 року по грудень 2019 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві о народженні якої батьками зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] ». Оскільки вони з відповідачкою не перебували у шлюбі, не планували реєструвати шлюб, то запис про батька було зроблено матір`ю на підставі ст. 135 СК України, у зв`язку з чим в свідоцтві про народження дитини в графі батько зазначено « [PERSON] », хоча біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] є він, [PERSON] . Зазначив, що відповідачка ніколи не заперечувала його батьківство, однак, під різними приводами ухилялась та ухиляється від звернення до органу РАЦС зі спільною заявою щодо вирішення питання його батьківства відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Вказував, що з моменту народження дитини він постійно допомагав та допомагає відповідачці. На даний час він є військовослужбовцем, щодня ризикує своїм життям та здоров`ям, тому встановлення його батьківства щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , необхідно йому для захисту прав та інтересів доньки. Вважає, що їм з донькою необхідно отримати документ на підтвердження їх родинного зв`язку. Посилаючись на вищевказані обставини та норми Сімейного Кодексу України, позивач просив суд визнати його, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Одеса, України, громадянина України, РНОКПП: [NUMBER] , батьківство щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] ; визначити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого в разі набрання чинності, воно стане підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану змін до актового запису №369 від 31 травня 2018 року, вчиненого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а саме: змінити прізвище дитини з « [INFO] » на « [INFO] », в графі відомості про батька замість «громадянин України [PERSON] » зазначити «громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Одеса, України, громадянин України, РНОКПП: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ». Ухвалою суду від 17 червня 2025 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 15). Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року клопотання представника позивача про призначення експертизи було залишено без розгляду (а.с.24). Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.47). Позивач та його представник, діючий на підставі ордеру від 04 червня 2025 року всудове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити та розглянути справу без їх участі (а.с. 3). Відповідачка, в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.35). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками дитини зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] ». Оскільки позивач не перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, то запис про батька в актовому запису про народження [PERSON] , [INFO] , було зроблено за заявою [PERSON] на підставі ст. 135 СК України, а саме « [PERSON] » (а.с.9). За твердженням [PERSON] , він є біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку експерта судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №1213 від 21 листопада 2025 року громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженою громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,9999 %, таким чином батьківство практично доведене (а.с.36-42). Статтею 7 Конвенції про права дитини визначено, що дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з п. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Оскільки, позивач не перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, а також не подав заяву про визнання батьківства, відомості в свідоцтво про народження дитини були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, в якій вказано, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою У відповідності до ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення на підставі ст. 128 СК України факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Водночас статтею 129 СК України врегульовано порядок вирішення спору про визнання батьківства. Встановлено, що при реєстрації народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дитини записані за вказівкою матері на підставі положень частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що, відповідно до статей 213, 215 ЦПК(1618-15), рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved