Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому вказав, що між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем було укладено договір позики № 1925117294 від 10.12.2020 р. у електронній формі. У подальшому, ТОВ «ФК «ЦФР» за договором про відступлення прав вимог, передало право вимоги на користь АТ «Таскомбанк», який передав право вимоги до відповідача на користь ТОВ «ЄАПБ» за договором факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договорами, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість: в розмірі 37284,75 грн, з яких: 28476,57 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 3,44 грн сума заборгованості за процентами, 8804,74 грн заборгованість за комісіями. Ухвалою від 12 серпня 2025 р. провадження по справі було відкрито та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. За клопотанням представника позивача судове засідання 22.09.2025 було перенесено на іншу дату. 29.10.2025 представник позивача у судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи у режимі відеоконференції не подав. Під час розгляду справи судом було встановлено, що матеріали справи не містять реєстру (або його копії) про передачу права вимоги до [PERSON] від ТОВ «ФК ЦФР» до ПАТ «Таскомбанк» на підставі договору №ТАСЦФР-10-2016. У зв`язку із цією обставиною, 29.10.2025 позов було залишено без руху ухвалою суду на підставі ч.11 ст.187 та п.п. 5 ч.3 ст.175 ЦПК України, та позивачу було надано 10-ти денний строк на усунення цього недоліку. 10.11.2025 представник позивача подав до суду заяву на усунення вказаного недоліку, де зазначив, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти реєстром про передачу права вимоги до [PERSON] від ТОВ «ФК ЦФР» до ПАТ «Таскомбанк» на підставі договору №ТАСЦФР-10-2016, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною договору. Разом із цим, позивач звернувся до первісного кредитора з метою отримання такого доказу та не отримав відповіді. На підставі цієї заяви представника позивача, судом продовжено розгляд справи та наступне засідання перенесено на 10.12.2025, що суд вважав достатнім часом для надання позивачем вказаного доказу переходу прав вимоги. Представник позивача не подавав клопотань про перенесення судового засідання 09.12.2025 року, не подавав клопотань про участь через відеоконференцію та так само не подавав клопотань про витребування чи надання додаткових доказів. Представником позивача зазначено у позовній заяві про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Крім того, у позовній заяві зазначено, що у випадку неявки в судове засідання відповідача, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що позивач не надав доказів отримання права вимоги від первісних кредиторів, а також не надав первинної банківської документації щодо заборгованості. Також відповідач надав копію посвідчення, з якого вбачається, що він є особою з інвалідністю 2-ї групи та учасником бойових дій, а також, довідку, що він приймає участь у заходах з оборони України, як військовослужбовець у районі н.п. Бахмут в період з 18.11.2022 по 26.11.2022. За вказаних обставин, суд відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, здійснює судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~10.12.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1925117294. У розділі 1 договору сторони погодили розмір кредиту 35269,15 грн, строком на «60», зі сплатою процентів та поверненням кредиту відповідно до паспорту даного кредиту. Також, сторонами підписано паспорт кредиту, де зазначений розмір кредиту 35269,15 грн, строк: «60», щомісячні проценти 1,5% від суми кредиту та річні проценти 0,01 % від суми боргу за кредитом. Також, сторони погодили графік погашення кредиту зі сплатою тіла кредиту, щомісячних процентів та річних процентів. \~ \~ \~ \~07.10.2016 ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» уклали договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, за яким ПАТ «Таскомбанк» отримало права вимоги до позичальників за реєстрами прав вимог, які можуть передаватися щоденно. \~ \~ \~ \~Згідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] з 15.05.2024 по 30.06.2025 за кредитним договором №1925117294 склала 37284,75 грн, яка складається з заборгованістю за кредитом 28476,57 грн, заборгованість по відсоткам 3,44 грн та заборгованість за комісією 8804,74 грн. \~ \~ \~ \~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» та АТ «Таскомбанк» 15 травня 2024 року уклали договір факторингу №НІ/11/19-Ф, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржників, відповідно до реєстрів прав вимог. Згідно до витягу з реєстру прав вимог від 15.05.2024 до договору факторингу №НІ/11/19-Ф до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором 1925117294 від 10.12.2020 на загальну суму 37284,75 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Таким чином, наданими до суду доказами позивачем доведено, що 10.12.2020 року ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] уклали кредитний договір №1925117294. Суд зазначає, що саме по собі звернення відповідача до первісного кредитора стосовно надання кредиту, погодження між сторонами умов кредитування та підписання кредитного договору не є доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів. При цьому, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Разом із тим, суд звертає увагу, що позивач не надав доказів на підтвердження відкриття відповідачу банківського рахунку, видачі йому кредитної картки із зазначенням її реквізитів, доказів зарахування кредитних коштів, а також розміру заборгованості відповідача за кредитом. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно дост.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління\~Національного банку\~України від\~04\~липня 2018\~року №\~75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20. Позивачем - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного бухгалтерського документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачений договором, а відповідач ці кошти отримав. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав кредитний договір, який був укладений між кредитодавцем та відповідачем, проте доказів на підтвердження надання грошових коштів за вказаним кредитним договором відповідачу суду не надав. Наданий представником позивача розрахунок боргу складений представником банку в односторонньому порядку, залежить від його волевиявлення, не є первинним документом та не підтверджує ні факт користування відповідачем кредитом, ні факт наявності заборгованості. При цьому, виписки з рахунку відповідача, меморіального ордеру про зарахування відповідачу кредитних коштів, представником позивача до матеріалів справи не надано, клопотань про їх витребування, згідно вимог ст. 84 ЦПК України, представником позивача не заявлялось ,а також ним не зазначено про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача або її розміру за укладеним кредитним договором позивач до суду не надав. Клопотань про витребування таких доказів позивач також не заявляв. Окрім того, перевіряючи докази отримання позивачем права вимоги, що належало первісному кредитору ТОВ «ФК «ЦФР» суд встановив наступне. У позовній заяві позивач стверджує, що право вимоги щодо заборгованості за кредитним договором (від 10.12.2020) позичальника [PERSON] спочатку перейшло від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк» на підставі укладеного за чотири роки до того договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, оскільки за вказаном догвоором відступлення прав вимоги передбачене право щоденно передавати права вимоги за відповідними реєстрами прав вимоги. Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена положеннямистатті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зістаттею 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимогами цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. При цьому, відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору. Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу щодо передачі права вимоги від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк» на підставі договору № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 (реєстру передачі прав вимоги до боржників, або іншого документу). Позивач не заявляв відповідних клопотань щодо витребування такого доказу, або щодо надання додаткового часу для отримання такого доказу. За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленогост.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Оскільки позивачем не надано первинних банківських документів на підтвердження розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість та її розмір суд не вважає доведеними. Оскільки позивачем не надано доказу передання права вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк`на підставі договору № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, неможливо встановити чи дійсно АТ «Таскомбанк» отримало таке право вимоги, отже неможливо вважати доведеним отримання права вимоги щодо боржника [PERSON] . Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» від АТ «Таскомбанк». Тому, суд вважає недоведеним належність позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1925117294. У зв`язку із вказаними обставинами у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем без відшкодування. На підставі\~\~вищевикладеного та\~\~

Outcome: dismissed