Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 12.12.2019 року, який рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.04.2025 року було розірвано. Від відносин з відповідачем народилося троє дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з позивачем та є неповнолітніми. З часу припинення подружніх стосунків відповідач перестав надавати допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дітей. Позивач не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітніх дітей від шлюбу з відповідачем. В зв`язку з цим позивач зазнає значні труднощі через відсутність будь-якої матеріальної допомоги із сторони відповідача. На даний час вона офіційно не працює, так як займається вихованням трьох неповнолітніх дітей. Будь-яких інших доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю не займається, матеріальне становище є неналежним і потребує від відповідача коштів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки сім`я позивача є малозабезпеченою. Відповідач працездатний, вже три роки перебуває на заробітках за межами України в Чеській Республіці, має постійне місце роботи, отримує відповідний дохід, розмір яких приховує та витрачає на свої особисті потреби, свідомо уникаючи від свого батьківського обов`язку щодо виховання і утримання неповнолітніх дітей. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють сплачувати аліменти у такому розмірі. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] в розмірі 4\~500,00 грн, щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття та судові витрати, пов`язані з оплатою на професійну правничу допомогу адвоката. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2025 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гураш М.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.38). Відповідач [PERSON] \~у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та проживання, вказаним в позовній заяві, шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи якого невідоме, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 08 грудня 2025 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 12 грудня 2019 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.04.2025 року було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу було відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с.12-13,14-15). У шлюбі у сторін народилося троє дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми, в свідоцтвах про народження яких батьком зазначено відповідача [PERSON] (а.с. 16-18). Згідно витягів з реєстру Делятинської територіальної громади від 10.06.2025 та 25.02.2025 року неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 9-11). Відповідно до акту про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивач виховує трьох неповнолітніх дітей, батько дітей [PERSON] участі у вихованні дітей не бере, матеріальної допомоги не надає. Позивач [PERSON] на даний момент не працює, син [PERSON] знаходиться на «Д» обліку в інфекціоніста та гематолога (а.с.19). Дана обставина також підтверджується довідкою КНП «Делятинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Делятинської селищної ради № 200 від 14.10.2025 (а.с.8). Позивач самостійно несе усі обов`язки щодо утримання та виховання неповнолітніх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. До правовідносин,\~що виникли\~між сторонами\~суд застосовує\~наступні правові\~норми. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як роз`яснено в п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~- відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлено\~Законом «Про Державний бюджет на 2025 рік». Так,\~статтею 7 вказаного Закону\~на 2025 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2563 грн, від 6 до 18 років:\~ - 3 196 грн. При цьому, суд зауважує, що сплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, не є обмеженням для платника аліментів, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку. Згідно з частиною другою\~статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій\~статті 155 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що відповідачем добровільно допомога на утримання дітей не надається. Відповідач є молодою людиною працездатного віку. Доказів того, що відповідач не може надавати неповнолітнім дітям матеріальної допомоги суду надано не було. Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, у даному конкретному випадку, суд виходить з того, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на нього покладено однаковий з позивачем [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з матір`ю, а, отже, на неї покладено більше турбот щодо їх утримання. В даному випадку суд приходить до такого висновку, з врахуванням того, що розмір допомоги, яку відповідач повинен надавати позивачці на утримання спільних дітей, повинен\~забезпечувати належний рівень їх життя, а саме: необхідного харчування, \~медичного догляду, лікування, тощо. Інших обставин,\~які мали\~б істотне\~значення для\~визначення розміру\~аліментів на\~утримання дітей,\~судом не\~встановлено.\~ З урахуванням викладеного вище, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у розмірі по 4500,00 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше\~0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року у розмірі 3028 грн. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати в дохід державного бюджету України у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Частиною другою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн позивач надав суду: ордер від 14.10.2025 року, договір про надання правничої допомоги № 129 від 14.10.2025, укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Гурашем М.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, акт виконаних робіт про надання послуг на правничу допомогу від 08.12.2025 року у розмірі 3000 грн (а.с. 20-24, 391). Оскільки позивачем [PERSON] надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення нею витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved