Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Коллекшн», звернуся до суду з позовною заявою, у якій вказав, що 01.03.2020 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір в електронній формі на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 8500,00 грн. строком на 30 днів з відсотковою ставкою 1,85 % на добу. Позивач зауважує, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку позичальника станом на 26.05.2025 року виникла заборгованість в сумі 28\~942,50 грн., з яких: 8500,00 грн. заборгованість за основним боргом, 20\~422,50 грн. заборгованість за відсотками. Сторона зауважує на обставинах укладення між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», а в подальшому між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та позивачем ТОВ «ФК\~«Дебт Коллекшн» договорів із відступленням права вимоги від 31.05.2021 та від 03.06.2021, відповідно, за результатом чого, позивач в порядку ст.ст. 512, 514\~ЦК України як новий кредитор набув права вимоги до позичальника. Звертаючи увагу на нормативне врегулювання правовідносин, пов`язаних із підставами набуття цивільних прав та обов`язків, зокрема у зв`язку з укладенням договору кредиту у передбачений Законом України «Про електронну комерцію» спосіб шляхом використання електронного ідентифікатора, пов`язані із цим зобов`язання у вигляді повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28\~942,50 грн. відшкодувати судові витрати у виді: судового збору, що становить 2422,40 грн. та професійної правової допомоги, що становлять 10\~500,00 грн. Ухвалою суду від 10.09.2024 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін. На адресу суду 23.10.2025 від представника позивача надійшла заява про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту, за умовами якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» як кредитодавець надав, а [PERSON] позичальник, отримала грошові кошти в розмірі 8500,00 грн. шляхом переведення коштів на картковий рахунок за реквізитами картки № [NUMBER] . Умовами договору (п. 1.2) сторони визначили, що строк користування кредитом складає 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% на добу. Тип процентної ставки фіксована (п. 1.3 договору). Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту (п.п. 3.3.3 договору). Між ТОВ «ГОУФІНГОУ»\~та ТОВ\~«ФК «СІТІ\~ФІНАНС ГРУП»31.05.2021 року укладено договір факторингу, згідно якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами. Між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» 03.06.2021 року укладено договір відступлення права вимоги, за яким до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема, від 01.03.2020. Згідно витягів з реєстрів боржників до договору факторингу від 31.05.2021 року та договору відступлення права вимоги від 03.06.2021, обраховується заборгованість за договором кредиту від 01.03.2020, яка становить 28\~942,50 грн., з них: 8500,00 грн. залишок по тілу кредиту, 20\~442,50 грн. залишок по відсотках. За нормою статті 626\~ЦК України идоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11\~Закону №\~675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Стаття 12\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -\~електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII. Обставини укладення договору та погодження його умов підтверджуються дослідженими судом копією договору від 01.03.2020 року з даними про застосування електронного підпису R50828. Доказом зарахування коштів у розмірі 8500,00 грн. на картковий рахунок відповідача, є довідка, у якій ТОВ «ПрофітГід» підтвердив платіж 01.03.2020 року о 1:36:43 на банківську карту № [NUMBER] у сумі 8500,00 грн. Отже, суд приходить до висновку про виникнення між учасниками правовідносин, заснованих на договорі кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Надаючи оцінку змісту договору кредиту, доданим до матеріалів позову доказам, зокрема, виписки з особового рахунку, вимозі від 27.05.2025 року про виконання зобов`язань за кредитним договором, суд, погоджуючись із сумою заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8500,00 грн. як фактично отриманої позичальником, приходить до висновку про часткову необгрунтованість тверджень позивача щодо розміру заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами. Як зазначалось вище, умовами договору сторони визначили строк кредитування 30 днів. Відповідно до п.п. 3.3.3 договору сторони погодили, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказуючи про нарахування відсотків на суму 20\~442,50 грн. позивач фактично виходить за межі строку кредитування, погодженого сторонами у 30 днів. Судом не отримано доказів про дотримання учасниками встановленого п.п. 3.3.3 продовження строку користування кредитом. Є необхідним звернути увагу, що у скерованій на адресу позичальника вимозі кредитора ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» від 27.05.2025 року повідомлено про кінцевий строк погашення кредиту 30.03.2020 року та прострочення позичальником обов`язку повернення кредиту відносно зазначеної дати. Отже, за відсутності інших належних та допустимих доказів, суд виходить з доведених відомостей про строк кредитування 30 днів, протягом якого і здійснюється нарахування відсотків на погодженому між сторонами рівні. Сума заборгованості по відсотках у період з 01.03.2020 року по 30.03.2020 року становитиме 4717,50 грн., що додатково підтверджується даними про загальну вартість кредиту згідно Графіку розрахунків як додатку до договору про надання коштів. У своїй постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач не заявляє вимоги в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За результатами вирішення спору знайшли свого підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав кредитора у наведеному за висновками суду обсязі. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Дебт Коллекшн» заборгованість за договором кредиту від 01.03.2020 року в сумі 13\~217,50 грн., з яких: 8500,00 грн. заборгованість за основним боргом, 4717,50 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Верховний Суд у своїй постанові від 24 листопада 2021 року по справі № 420/1109/20 зазначив: «Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial