Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання авторства та виплату компенсації та просить визнати позивача автором частин творів, які були використані відповідачем без зазначення її авторства в публікації [INFO]. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - Харків: Видавничий будинок Фактор, 2018 - 128с.; визнати позивача автором частин творів, які були використані відповідачем без зазначення її авторства в дисертації [INFO].; зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію за порушення авторських прав у розмірі 150 000,00 грн.; стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., а також судові витрати. В обгрунтування позову зазначено, що в період з 2002р. позивач працювала в різних міжнародних проєктах, діяльність яких спрямовувалась на муніципальний та регіональний розвиток. Спеціалізація позивача, як фахової консультантки, - розробка стратегічних планів розвитку території. У 2014-2016 роках між позивачем та Skat Consulting Ltd./ Проект міжнародної технічної допомоги «Підтримка децентралізації в Україні» було укладено ряд договорів про надання позивачем послуг з розробки стратегій, консультаційних послуг з питань супроводження програм Проєкту. Наприкінці 2014 року до позивача звернулись керівниця Проєкту [PERSON]. з експерткою з підтримки національної політики Проекту DESPRO [PERSON]. із пропозицією провести серію семінарів-тренінгів для 5-ти громад з питань стратегічного планування, після яких вони зможуть самостійно підготовити такі документи як «стратегія місцевого розвитку». З грудня 2014 року між позивачем та відповідачем відбулося електронне листування, у процесі якого позивач направила відповідачу всі необхідні матеріали в електронній формі до таких семінарів. По завершенню останнього семінару відповідач під час особистої зустрічі повідомила позивача, що вона не задоволена результатом навчальної програми, а учасники не зможуть самостійно написати стратегії. Як у подальшому стало відомо позивачу, відповідач згодом знайшла інших спеціалістів з цієї тематики та працювала з ними протягом 2017-2018 років над розробкою стратегічних планів розвитку територіальних громад у Житомирський, Тернопільській, Хмельницькій та Кіровоградських областях. У той же час позивач виконувала інші задачі, поставлені керівництвом Проєкту, та безпосередньо з відповідачем не працювала. Протягом з 2014р. по 2021р. позивач на підставі договорів про надання послуг працювала з Проєктом аж до припинення його діяльності. У квітні 2021р. позивач переглядала сайт Проєкту та ознайомилася з публікацією щодо досвіду Проєкту з питань стратегічного планування у громадах, де знайшла свої авторські напрацювання, а саме формулювання в тексті, схеми. Отже, як зазначає позивач, на сайті Проєкту були опубліковані без зазначення авторства матеріали позивача в публікації «[INFO]» - 6 із 9 додатків авторські напрацювання позивача. Про своє незадоволення даною ситуацією позивач електронною поштою повідомила відповідача та керівництво Проєкту, в результаті чого окремі розділи даної публікації на сайті Проєкту були змінені, а в інших зазначено авторство позивача. Через деякий час позивач також у 2021р. дізналась, що матеріали публікації «[INFO]» у версії без зазначення авторства позивача були надруковані накладом 1 000 примірників. Цей наклад безоплатно розповсюджувався на національних заходах Проєкту серед керівників та представників територіальних громад. Окрім того, також у 2021р. позивач дізналась про те, що в 2019р. відповідач захистила дисертацію на здобуття кандидата наук з державного управління. Ознайомившись із текстом дисертації, позивач виявила використання її авторських напрацювань без зазначення її авторства. 05.11.2021р. представниками позивача отримано Висновок експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України №212/21 за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів. У результаті проведення даного дослідження були зафіксовані текст дисертації відповідача, а також матеріали публікацій Проєкту в мережі Інтернет. 28.01.2022р. представниками позивача отримано Висновок експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України №221/21 за результатами проведення експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності. У результаті проведення даного дослідження були надані висновки про те, що в публікації [INFO]. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - Харків: Видавничий будинок Фактор, 2018 - 128 с. частково відтворено твори без дотримання правил належного цитування в частині, що стосується опитувальних листів. Окрім того, в тексті дисертації [PERSON] . Програмно-цільовий підхід до забезпечення розвитку сільських громад: дис. кандидата наук з державного управління: 25.00.04. [PERSON] . К. 2019. - 219 с. частково відтворено твори без дотримання правил належного цитування та/або посилання на першоджерело. За таких обставин, на думку позивача, факт протиправної поведінки відповідача, а саме використання частин творів позивача без зазначення авторства, доведений доказами, а також не заперечується відповідачем у процесі виправлення публікації на сайті Проєкту. Протягом роботи Проєкту відповідач використовувала авторські напрацювання позивача без отримання дозволу від неї. У зв`язку з цим позивачем заявлені відповідні вимоги про визнання її автором частини творів, які були використані відповідачем, та відшкодування компенсації за порушення авторських прав у розмірі 150 000,00 грн., а також моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 22.02.2023р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.09.2023р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. За Розпорядженням керівника апарату суду від 18.01.2024р. №76 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №753/797/23. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2024р. справу за позовом [PERSON] розподілено на суддю Ольшевську І.О. За ухвалою від 25.01.2024р. суддя Ольшевська І.О. прийняла до свого провадження справу №753/797/23, постановила розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначила підготовче засідання. Від сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за яким сторона відповідача просить відмовити в позові в повному обсязі. У відзиві зазначає, що позивачем до матеріалів справи не долучено докази, які підтверджують наявність авторських прав у позивачки і їх порушення відповідачкою. Позивачем не вказано, яка частина і якого твору використана відповідачкою, не доведено, що ця частина твору охороняється як твір відповідно до Закону України «Про авторське право і суміжні права». Висновок експертизи №221/21 за результатами проведення експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності від 28.01.2022р. не може бути доказом у справі, оскільки неможливо оцінити вказаний висновок за відсутністю об`єктів дослідження - текстів творів. Експерти досліджували 9 творів, з яких тільки у двох вказана позивачка, і то ці два твори є результатом інтелектуальної діяльності не тільки позивача. Окрім того, як зазначає відповідач, будь-яка діяльність експерта, організації, підрядника, які діють на умовах укладених контрактів з міжнародними організаціями, країнами-донорами, які надають Україні міжнародну технічну допомогу, усі майнові права належать організації-замовнику. Вказується, що відповідачка не порушувала права позивачки, Договір про надання послуг №14/02-01 від 05.12.2014р., на підставі якого зроблено розрахунок компенсації, укладено між позивачкою, як фізичною особою - підприємцем, і Skat Consulting Ltd\\Проект міжнародної технічної допомоги «Підтримка децентралізації в Україні» Despro/. Цей Договір передбачав надання експертно-консультативних послуг. Право на продукцію, вироблену під час надання послуг, належить замовнику. Окрім того, як зазначає відповідач, відповідно до наданого позивачкою висновку експертів №221/21 у текстах творів частково відтворено твори без дотримання правил належного цитування та/або посилання на першоджерело, що виключає застосування положень про присудження компенсації. Ухвалою суду від 13.11.2024р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, заслухавши думку учасників справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до положень ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 424 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. За змістом ст. 435 та ч. 1 ст. 437 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (чинного до 01.01.2023р. та на час виникнення спірних правовідносин) первинним суб`єктом авторського права є автор твору; авторське право виникає з моменту створення твору. Відповідно до вимог ч. 1ст. 438 Цивільного кодексу України автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу. Згідно ст. 441 Цивільного кодексу України використання твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо. Статтею 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» регламентовано право автора вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора. Відповідно до ст. 15 ч. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл на використання твору іншими особами. Тобто, предметом доказування в цій справі є наявність авторського права та протиправне використання частини творів без зазначення авторства, авторські права на які належать позивачу. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Підставою для судового захисту відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське і суміжні права» є вчинення будь-якою особою дій, що порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені ст.ст. 15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням обмежень, передбачених ст. ст. 21-25, 42 і 43 Закону. Відповідно до приписів ст. 52 вказаного Закону при порушенні будь-якою особою авторських прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотримання передбачених договором умов використання творів, суб`єкти авторського права мають право звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або виплату компенсацій, вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень. Згідно п. 12 та п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010р. №5 суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об`єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об`єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об`єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Позивач стверджує про факт порушення її авторського права шляхом використання відповідачем частин творів позивача без зазначення її авторства в публікації «[INFO]» та в дисертації «[INFO]». Позивачем були надані, а судом досліджені, окрім іншого, наступні докази: Договір №14/02-01 про надання послуг від 05.12.2014р., який укладений між Skat Consulting Ltd./ Проект міжнародної технічної допомоги «Підтримка децентралізації в Україні» DESPRO, як замовником, та позивачкою, як виконавцем; Додаток №1 до угоди про надання послуг №14/02-01 від 05.12.2014р. «Технічне завдання щодо надання експертно-консультативних послуг зі стратегічного планування»; Додаток №2 до угоди про надання послуг №14/02-01 від 05.12.2014р. «Технічне завдання щодо надання експертно-консультативних послуг зі стратегічного планування»; Додаток №3 до угоди про надання послуг №14/02-01 від 05.12.2014р. «Технічне завдання щодо надання експертно-консультативних послуг зі стратегічного планування»; Висновок експерта №221/21 за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 05.11.2021р., виготовлений Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України; Висновок експертів №221/21 за результатами проведення експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності від 28.01.2022р., виготовлений Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності; додану до відзиву титульну сторінку дисертації [PERSON] «[INFO]» та її сторінки 170, 187. При цьому слід зазначити, що позивачкою до матеріалів справи не додані частини творів (твори), автором яких вона себе вважає, та які, на її думку, були неправомірно використані відповідачем у публікації «[INFO]» та дисертації «[INFO]», а також не надані вказані публікації та текст дисертації. Окрім того позивачка не вказує, на які саме частини творів суд має визнати її автором. Із вище перелічених доказів, зокрема, з Договору №14/02-01 про надання послуг від 05.12.2014р. вбачається, що його предметом є надання виконавцем замовнику експертно-консультативних послуг згідно з технічними завданням та вимогами, що оформлюються як Додатки до даного Договору, та оплата замовником таких послуг. За підпунктом 2.1.4. Договору право на продукції, вироблену під час надання послуг, належить Замовнику. Тиражування та передачі третім особам вказаної продукції можливе тільки після письмового дозволу Замовника. Отже, за умовами Договору результат виконання позивачем цього Договору належить замовнику. Додатками 1, 2, 3 Договору визначені технічні завдання щодо надання експертно-консультативних послуг зі стратегічного планування, разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, які види робіт (послуг) були надані позивачем, результат яких з урахуванням положень п. 2.1.4. Договору належить замовнику за Договором, а, отже, не належить позивачу. За змістом п.п. 29, 38 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» №12 від 17.10.2012р., з огляду на приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати, що позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача. Як вбачається з Висновку експерта №212/21 від 05.11.2021р. на вирішення експертного дослідження було поставлено питання щодо інформаційного наповнення зазначених у ньому ресурсів/посилань, які експертом відображені були в Додатку №1 та Додатку №2 до Висновку. Слід звернути увагу, що Додатком №2 Висновку є електронні файли, виявлені за результатами дослідження, DVD - диск, який позивачем не долучений до копії наданого до матеріалів справи Висновку. Щодо Висновку експертів №221/21 від 28.01.2022р., то, як вбачається, експертом досліджувалось 9 об`єктів: 1. [INFO]. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - Харків: Видавничий будинок Фактор, 2018 - 128 с.; 2. [PERSON] . [INFO]: дис. кандидата наук з державного управління: 25.00.04. [PERSON] . К. 2019. - 219 с.; 3. Стратегия устойчивого развития Чорноморского района АРК на период до 2020 года, 2012. - 60 с.; 4. Як ораганізувати процес стратегічного планування: практичні рекоментації для українських міст та районів, 2013. - 68 с.; 5. Розробка галузевих стратегій та програм водопостачання, водовідведення та санітарії в об`єднаних територіальних громадах: методичний посібник - К., 2019. - 62 с.; 6. Стратегія розвитку Новоайдарського району Луганської області, 2013. - 82 с.; 7. Стратегія сталого розвитку Вакулівської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області на період до 2020 року, 2017. - 65; 8. Методичні рекомендації щодо підготовки та оцінки проектів у сфері сільського водопостачання, що подаються об`єднаними територіальними громадами на фінансування за кошти субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на формування інфраструктури об`єднаних територіальних громад, 2016. - 54 с.; 9. [INFO]. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - Харків: Видавничий будинок Фактор, 2018. - 128. Слід звернути увагу на те, що об`єкти, які досліджувалися судовими експертами, суду до матеріалів справи надані не були. Судовими експертами зроблені висновки про те, що в тексті твору [INFO]. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - Харків: Видавничий будинок Фактор, 2018. - 128 с. частково відтворено твори: Розробка галузевих стратегій та програм водопостачання, водовідведення та санітарії в об`єднаних територіальних громадах: методичний посібник - К., 2019. - 62 с., Стратегія сталого розвитку Новоайдарського району Луганської області, 2013. - 82 с., Стратегія сталого розвитку Вакулівської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області за період до 2020 року, 2017. - 65. Методичні рекомендації щодо підготовки та оцінки проектів в сфері сільського водопостачання, що подаються об`єднаними територіальними громадами на фінансування за кошти субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на формування інфраструктури об`єднаних територіальних громад, 2016. - 54 с. без дотримання правил належного цитування; в тексті дисертації [PERSON] . [INFO]: дис. кандидата наук з державного управління: 25.00.04. [PERSON] . К. 2019-219 с. частково відтворено фрагменти творів: Як організувати процес стратегічного планування: практичні рекомендації для українських міст та районів, 2013. - 68 с., Розробка галузевих стратегій та програм водопостачання, водовідведення та санітарії в об`єднаних територіальних громадах: методичний посібник - К., 2019. - 62 с., Стратегія сталого розвитку Новоайдарського району Луганської області, 2013. - 82 с., Стратегія сталого розвитку Вакулівської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області на період до 2020 року, 2017. - 65. Методичні рекомендації щодо підготовки та оцінки проектів в сфері сільського водопостачання, що подаються об`єднаними територіальними громадами на фінансування за кошти субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на формування інфраструктури об`єднаних територіальних громад, 2016. - 54 с. без дотримання правил належного цитування та/або посилання на першоджерело. Вказаний Висновок суд не може прийняти як належний доказ підтвердження порушення відповідачем прав автора позивача, в тому числі, у зв`язку з відсутністю в суду текстів творів, що досліджувалися судовими експертами. Також цим Висновком не встановлено позивачку як автора певної конкретно визначеної частини твору, що є об`єктом авторського права, яка була використана відповідачем. Сама позивачка також не вказує щодо яких конкретно частин творів вона просить визнати її автором. Окрім того, слід зазначити, що в обох наданих суду висновках відсутні відомості про те, що судові експерти попереджені про кримінальну відповідальність, і що вказані висновки виготовлені для подання до суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, саме позивач повинна була довести факт використання об`єктів її авторського права відповідачем. Однак, всупереч наведеним нормам процесуального законодавства остання не надала належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі №628/1475/19 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що для покладення на особу відповідальності за порушення майнових прав суб`єкта авторського права встановленню підлягає факт неправомірного використання твору, який є результатом творчої праці автора. Такі ж висновки містяться в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №359/11743/15-ц (провадження №61-3880св18). Вимога позивачки про стягнення компенсації в розмірі 150 000,00 грн. не може бути задоволена, оскільки компенсація підлягає до виплати в разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права, тому для задоволення вимог про стягнення компенсації необхідна наявність доказів вчинення особою дій, які визначаються порушенням авторського права. З підстав відсутності факту порушеного права позивача не підлягає й до задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed