Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК (ЄДРПОУ 14282829) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 178 201 грн. 10 копійок. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між АТ ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК та [PERSON] було укладено кредитні договори: 1). 02.03.2021 року кредитний договір № 20118281472, за яким позичальнику видано кредит в сумі 42 000 грн.; 2) 31.01.2023 кредитний договір № 1011165529, за яким позичальнику видано кредит в сумі 77421 грн. 65 коп.; 3) 31.01.2023 кредитний договір № 1011165513, за яким позичальнику видано кредит в сумі 11333 грн. 5 коп.; Відповідно до п.1 ст. 1050 ЦК України та абз.2 ч.10 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 06.10.2024 року складає: 1) по кредитному договору від 02.03.2021 № 20118281472 - 72236 грн. 40 коп.з яких: 41993.77 грн - заборгованість за кредитом; 30242.63 грн. - заборгованість процентами; 0 грн- заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 31.01.2023 № 1011165529 - 92434 грн. 17 копійок, з яких : 77 421.65 грн.- заборгованість за кредитом; 12.86 грн.- заборгованість процентами; 14999 грн 66 копійок - заборгованість за комісією; 3) по кредитному договору від 31.01.2023 № 1011165513 - 13 530,53 грн., з яких 11333,5 грн.- заборгованість за кредитом; 1.46 грн.- заборгованість за процентами; 2195.57 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам становить на 06.10.2024 склала 178 201 грн. 10 копійок. Крім того, 26.09.2025 року на адресу суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" про визнання недійсними умови кредитних договорів в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості. Та просить суд, визнати недійсними умови кредитних договорів № 1011165513 від 31.01.2023 року та № 1011165529 від 31.01.2023 року в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості(комісія). Крім того, просить суд зобов?язати АТ "ПУМБ" здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за кредитними договорами з часу їх уклаення, зарахувавши сплачені вже кошти. які булиспрямовані на погашення заборгованості за кредитом та за відсотками за користування кредитом. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про часткове визнання позовних вимог . Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні заяви підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК та [PERSON] було укладено кредитні договори: 1). 02.03.2021 року кредитний договір № 20118281472, за яким позичальнику видано кредит в сумі 42 000 грн.; 2) 31.01.2023 кредитний договір № 1011165529, за яким позичальнику видано кредит в сумі 77421 грн. 65 коп.; 3) 31.01.2023 кредитний договір № 1011165513, за яким позичальнику видано кредит в сумі 11333 грн. 5 коп.; Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем станом на 06.10.2024 склала 178 201.10 грн. за розрахуноком який був наданий позивачем. Умовами Публічної пропозиції ПАТ ПУМБ на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Згідно пункту 4.3.6.4 частини 4 Публічної пропозиції ПАТ ПУМБ на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. В порушення умов кредитного договору, ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за договором не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте. суд враховує наступне. Згідно з ч.1,2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право предявити зустрічний позов устрок для подання відзиву. З наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідач [PERSON] не погоджується оскільки плата за обслуговування кредиту є незаконною, оскільки такі послуги мають надаватися безкоштовно бакнком. Згідно розяснень Пленуму ВС України, викладених в п.8 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" підставою недійсності правочинує недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК , саме на момент вчинення правочину.Не може бути визнаний недійсний правочин, який не вчинено. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині , що не суперечить Закону України " Про споживче кредитування" Між сторонами укладено договір споживчого кредиту, оскільки банк надав позичальнику кредит на поточні потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів" Згідно з положеннями частин 1, 2, 5, 7 статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", у редакції, яка булла чинною на момент укладення спірного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнанене дійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Однак відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту,повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить наведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінюватим умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року. Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від10.05.2007р. № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди; на укладення договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016р. у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту,і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Таким чином, умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати плата за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Тому дані умови договору мають бути визнані недійсними. Вказані умови договору (щодо плати за обслуговування кредиту) визнаються судом недійсними в судовому порядку, що не є порушенням вимог ст.215 ЦПК України і відповідає змісту даної норми закону. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Тому суд, вважає ,що з вище вказаного розрахунку, який був наданий банком вбачається, що по кредитному договору № 1011165529 від 31.01.2023 року та кредитному номеру №1011165513 від 31.01.2023 року Позивач нараховував комісію за користуванням кредиту, що є незаконним, оскільки не відповідає нормам чинного законодавства. В заяві від 30.12.2021 року відповідач своїм підписом погодив комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 7,00%, проте Позивач не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови кредитних договорів №1011165529 та №1011165513 від 31.01.2023 року про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,4% є нікчемним, а тому вимога про стягнення комісії в розмірі 2195, 57 грн. не підлягає задоволенню. Також судом встановлено, що Банк проводячи розрахунок не врахував оплати, які здійснював [PERSON] , що свідчить про неправильний розрахунок. Оскільки, відповідно до поданого Банком розрахунку сума заборгованості [PERSON] з погашення суми кредиту станом на 06.10.2024 року становить 41 993,77 грн., в той час коли [PERSON] здійснював оплати на погашення суми кредиту в розмірі 30 183,12 грн. Тобто, заборгованість з погашення суми кредиту має бути розрахована наступним чином: 42 000,00 грн. (тіло кредиту) 30 183,12 грн. (оплати, які здійснював [PERSON] ) = 11 816,88 грн., а не 41 993,77 грн. як нарахував Банк. Така ж сама ситуація і з розрахунком заборгованості за відсотками за користування кредитом, Банк не врахував оплату в 9 259,88 грн., та нарахував заборгованість в розмірі 30 242,63 грн., в той час, коли заборгованість мала бути 30 242,63 грн. 9 259,88 грн. = 20 982,75 грн. Тобто, Банк свідомо не брав до уваги оплати [PERSON] , які останній здійснював на погошення тіла кредиту та за відсотками за користування кредитом та подав до суду значно завищений розрахунок заборгованості. Згідно зі ст.ст. 1049,1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до норм ч.1, 2 ст.141 ЦПК Українис удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 6386 грн. 43 копійки 908 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial