Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У червні 2023 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулось з позовом до [PERSON] , [PERSON] , як законного представника неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. В обґрунтування позову, з урахуванням поданих уточнень, зазначено, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого опалення, які надає позивач. Відповідачі своєчасно та у повному обсязі не оплачують спожиті послуги з теплопостачання. Так заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2016 року по 31.05.2023 рік становить 31 095,01 гривень. За таких обставин МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» просило стягнути з відповідачів вказану заборгованість відповідно до належної їм частки у праві власності на квартиру, а саме з [PERSON] 23 321,26 гривень (3/4 частки), а з [PERSON] , як законного представника неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] 7 773,75 гривень. Відповідачем [PERSON] був поданий відзив на позов, в якому останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що за адресою: [ADDRESS] він ніколи не проживав, відповідно послугами з теплопостачання за вказаною адресою не користувався і їх не споживав, а отже підстав для оплати вартості таких послуг не має. Також просив врахувати, що позивачем пропущений строк позовної давності до заявлених вимог. Після смерті [PERSON] та залучення до участі у розгляді справи в прядку правонаступництва [PERSON] , як законного представника неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , остання відзиву не подавала. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Фактичні обставини встановлені судом. 30.12.1996 року відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у рівних частках. На підставі вказаного свідоцтва у Хмельницькому БТІ було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці відповідно за кожним. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входила в тому числі і належна останній 1/2 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Спадщину після померлої [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] , який на момент смерті [PERSON] проживав разом з нею, а також її онук [PERSON] , який 11.11.2008 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець за право представлення після смерті свого батька (сина померлої) [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно матеріалів спадкової справи №1194-2008, яка була заведена щодо майна померлої [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не видавалися. [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яки був посвідчений 29.08.2008 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою Л.В. і зареєстрований в реєстрі за №12801. Згідно вказаного заповіту на випадок своєї смерті все своє майно [PERSON] заповів [PERSON] . На день смерті вказаний заповіт був чинним. [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] прийняв, подавши 08.09.2009 року відповідну заяву до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори (спадкова справа №1195-08). 08.09.2009 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Наконечною М.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] . Спадкове майно на яке було видане вказане свідоцтво складається з 3/4 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно відповіді Першої Хмельницької державної нотаріальної контори №579/01-16 від 27.03.2025 року спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. Згідно довідки Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради №791/03-19 від 28.-3.2025 року [PERSON] був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] (зареєстрований з 02.07.2020 року знятий з реєстрації 16.08.2004 року). Також з вказаною адресою зареєстровані з 02.07.2020 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] діти [PERSON] , а також [PERSON] , колишня дружина [PERSON] . Послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: [ADDRESS] надає МКП «Хмельницьктеплокомуненерго». Так, за вказаною адресою у вказаному підприємстві на ім`я [PERSON] (одного із співвласників квартири) відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно представленого позивачем розрахунку (довідки ) за особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2016 року по 31.05.2023 рік становить 31 095,01 гривень. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті стаття 1218 ЦК України. Згідно приписів ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст.360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. В силу статі 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189-VІІІ) визначено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (стаття 5 Закону №2189-VІІІ). Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Як передбачено частиною першою статті 9 Закону №2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частина шоста статті19 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання»). Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке здійснюється власником на свій розсуд незалежно від волі інших осіб. Одночасно на власника покладаються певні зобов`язання, зокрема обов`язок здійснювати утримання майна. Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи в забезпеченні належних умов проживання у житлових приміщеннях у порядку, встановленому законодавством. Теплопостачання (централізовані опалення та постачання гарячої води) є одним із видів житлово-комунальних послуг, який забезпечує належне утримання та збереження нерухомого майна. Споживачі зобов`язані оплатити надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов укладеного договору. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг повинні виконуватися споживачами належним чином відповідно до умов укладеного договору чи вимог актів цивільного законодавства. Споживач визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, якщо він не приступив до його виконання в установлені строки чи виконав це зобов`язання не в повному обсязі. Зібрані докази вказують на те, що [PERSON] та неповнолітні [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Так, [PERSON] належить 3/4 частки у праві власності на вказану квартиру, а неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] по 1/8 частці відповідно кожному (останній успадкували 1/4 частку у праві власності на квартиру після смерті їх батька [PERSON] ). Відповідно вони є споживачами комунальних послуг із теплопостачання за вказаною адресою, які надає позивач. Відтак, останні зобов`язані своєчасно та у повному обсязі сплачувати вартість наданих послуг з теплопостачання. Згідно з довідкою Підприємства від 14.06.2023 року №428 заборгованість за о/р № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2016 року по 31.05.2023 року становить 31095,01 гривень. Доказів неправильності представленого позивачем розрахунку заборгованості матеріали справи не містять. Посилання на те, що [PERSON] не проживав у квартирі [ADDRESS] , а отже не користувався послугами із теплопостачання за вказаною адресою, як на підставу необґрунтованості позовних вимог, суд вважає безпідставними, оскільки [PERSON] , прийнявши спадщину після померлої [PERSON] , став власником відповідної частки у спірній квартирі, а отже зобов`язаний нести витрати з її утримання. При цьому сам по собі факт проживання останнього за іншою адресою, з огляду на приписи ст.317 ЦК України, не звільняє останнього від виконання такого обов`язку. Щодо посилань на пропуск строку позовної давності суд зазначає наступне. Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2016 року по 31.05.2023 рік. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236. У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 19 березня 2022 року № 318, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928. У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.05.2022 року відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19 за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже за період з березня 2017 року по травень 2023 рік позивачем не пропущений строк позовної давності. Що стосується періоду з жовтня 2016 по лютий 2017 року відповідно суд зазначає наступне. Так, із представленого позивачем розрахунку встановлено, що відповідачем було здійснено часткове погашення такої заборгованості, зокрема у серпні 2017 року було здійснено оплату заборгованості у сумі 2000,00 гривень. При цьому така оплата, зважаючи на те, що у серпні 2017 року нарахувань за опалення не здійснювалося, не може вважатися поточною оплатою відповідних послуг, а фактично є погашенням заборгованості яка існувала. Вказане свідчить про визнання відповідачами відповідного боргу на той час, а отже і переривання строку позовної давності до таких вимог. З огляду на викладене поданий позов слід задовольнити та стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , як законного представника неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання а саме [PERSON] 23 321,26 гривень, а з [PERSON] 7 773,75 гривень. Також, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесенні ним судові витрати по сплаті судового збору, а саме з [PERSON] 2013,00 гривень, а з [PERSON] 671,00 гривень.

Outcome: approved