Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

07 жовтня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. У поданому до суду позові вказував на те, що 23.04.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , було зареєстровано шлюб, про що складений відповідний актовий запис №93, який підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , яке видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. [INFO] у шлюбі народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] яке видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. 12.04.2018 року за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу донька лишилася мешкати разом матір`ю-відповідачкою за адресою, проте відповідачка на початку війни у березні 2022 році, лишила територію України та переїхала на постійне місце проживання до Німеччини разом із донькою. Відповідно до виду на проживання відповідачка мешкає за адресою [ADDRESS] . Однак, донька не захотіла жити за кордоном, так як їй важко було пристосуватися до умов життя у Німеччині та через рік у 2023 році вона попросила матір повернути її на Україну та лишити жити разом зі батьком-позивачем. Наразі, позивач разом із донькою мешкають у [ADDRESS] , оскільки у місті Запоріжжя небезпечно лишатися через часті обстріли у зв`язку із війною що відбувається на території України. Для поліпшення знань доньки, позивач перевів її до ТОВ «Київський ліцей «онлайн-школа» Альтернатива, де наразі вона проходить онлайн навчання у 9 класі. Проживаючи разом із позивачем -батьком донька, має усі умови для здорового та повноцінного розвитку, він організовує позашкільне спілкування дитини з однолітками, спільний відпочинок, в тому числі відвідування дитячих розважальних закладів, оздоровлення. Позивач не судимий, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей». Позивач є приватним підприємцем, та середній дохід на місяць становить 70000 грн., що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку ФОП за 2024 рік. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу. Позивач останні роки самостійно виховує та утримує свою доньку, забезпечує її всім необхідним, сприяє її інтересам та поглядам. Позивач має можливість доглядати за дитиною краще ніж матір, виховувати її, розвивати та піклуватися. Позивач має достатній рівень доходів, який дозволяє надати дитині належні умови проживання, догляду та виховання. Натомість, Відповідачка майже не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки, не турбується про її розвиток та навчання. Довести факт утримання та самостійного виховання дитини позивачем, можливо лише в судовому порядку, а тому він змушений з позовом звертатись до суду, оскільки в позасудовому порядку такий факт не можливо встановити. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позивач просив суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - позивачем [PERSON] , та встановити факт, що він є особою, яка самостійно виховує та утримує доньку. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначене судове засідання. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просив суд розглядати справу без його участі, за наявними в матеріалах справи доказами. Позовну заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі. Відповідачка також подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, всі викладені позивачем обставини по справі підтвердила в повному обсязі, та пояснила, що наразі мешкає за адресою [ADDRESS] , про що надала відповідні документи. Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, виходить з наступного. Судом встановлено, що 23.04.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №93, який підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , яке видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. [INFO] у шлюбі народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] яке видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. 12.04.2018 року за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу донька лишилася мешкати разом матір`ю-відповідачкою за адресою, проте відповідачка на початку війни у березні 2022 році, лишила територію України та переїхала на постійне місце проживання до Німеччини разом із донькою, що підтверджується штампом Державної прикордонної служби про перетин державного кордону у її паспорті. На теперішній час, відповідно до виду на проживання відповідачка мешкає за адресою [ADDRESS] . Однак, донька сторін не захотіла жити за кордоном, так як їй важко було пристосуватися до умов життя у Німеччині та через рік у 2023 році вона попросила матір повернути її на Україну та лишити жити разом зі батьком-позивачем. Наразі, позивач разом із донькою мешкають у [ADDRESS] , оскільки у місті Запоріжжя небезпечно лишатися через часті обстріли у зв`язку із війною що відбувається на території України. Для поліпшення знань доньки, позивач перевів її до ТОВ «Київський ліцей «онлайн-школа» Альтернатива, де наразі вона проходить онлайн навчання у 9 класі. Проживаючи разом із позивачем -батьком донька, має усі умови для здорового та повноцінного розвитку, він організовує позашкільне спілкування дитини з однолітками, спільний відпочинок, в тому числі відвідування дитячих розважальних закладів, оздоровлення. Позивач не судимий, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей», є приватним підприємцем, середній дохід на місяць становить 70000 грн., що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку ФОП. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу. Батько самостійно виховую свою дитину, яка перебуває на його утриманні. Позивач останні роки самостійно виховує та утримує свою доньку, забезпечує її всім необхідним, сприяє її інтересам та поглядам. Позивач має можливість доглядати за дитиною краще ніж матір, виховувати її, розвивати та піклуватися. Позивач має достатній рівень доходів, який дозволяє надати дитині належні умови проживання, догляду та виховання. Натомість, Відповідач майже не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки, не турбується про її розвиток та навчання. Відповідачка не заперечує позовні вимоги та підтвердила їх, вказавши на те, що вона проживає окремо від позивача та їх спільної доньки поза межами України - у Німеччині. Аналізуючи доводи сторін та надаючи оцінку наданим доказам, суд враховує, що згідно частин 1, 2, 4 статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно з частиною 3 статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як і з статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19 визначив, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В даному випадку, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також створення позивачем належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, суд дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] свідоцтво про народження серія [NUMBER] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , а також встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , є особою, яка самостійно виховує та утримує дитину віком до 18 років - [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде відповідати найкращим інтересам дитини. Водночас, визначення місця проживання дитини з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною, і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При цьому, відповідно до вимог частини 2 статті 206 ЦПК України, до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Зважаючи на результат розгляду справи, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved