Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

25 березня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] отримали спадщину після [PERSON] , яка складається із земельної ділянки площею 5,8836 га, з кадастровим номером 4821784200:03:000:0221, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3054290548217, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Порічанської сільської ради (нині - Веселинівської селищної ради) Веселинівського (нині - Вознесенського) району Миколаївської області, та із земельної ділянки площею 0,0234 га, з кадастровим номером 4821784200:01:000:0242, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3054307848217, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Порічанської сільської ради (нині - Веселинівської селищної ради) Веселинівського (нині - Вознесенського) району Миколаївської області. Позивач та відповідач отримали по 1/2 частці спадкових земельних ділянок. Між співвласниками виникли суперечності з приводу подальшого використання спільних земельних ділянок. Вони не досягли згоди щодо користування та розпорядження земельними ділянками, які перебувають в їх спільній частковій власності, не дійшли згоди щодо укладення нотаріальної угоди про реальний розподіл земельної ділянки, що створює позивачу складнощі щодо користування та розпорядження належною їй власністю. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити та здійснити поділ в натурі спірних земельних ділянок. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Губська Ю.О. 02.12.2025 року подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а справу просила розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON] в судові засідання 28.10.2025 року та 02.12.2025 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими конвертами з повістками, що повернулися до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" та шляхом розміщення оголошення на веб-сторінці суду. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] отримали спадщину після [PERSON] , яка складається із земельної ділянки площею 5,8836 га, з кадастровим номером 4821784200:03:000:0221, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3054290548217, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Порічанської сільської ради (нині - Веселинівської селищної ради) Веселинівського (нині - Вознесенського) району Миколаївської області, та із земельної ділянки площею 0,0234 га, з кадастровим номером 4821784200:01:000:0242, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3054307848217, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Порічанської сільської ради (нині - Веселинівської селищної ради) Веселинівського (нині - Вознесенського) району Миколаївської області. Позивач та відповідач отримали по 1/2 частці спадкових земельних ділянок. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи та зокрема свідоцтвами про право на спадщину та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, згідно з положеннями Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст.1218 ЦК України. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ч. 2 ст. 1278 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч.ч. 1-2 ст. 367 ЦК України). Аналогічно, згідно з ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п. «е» п. 18) у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. В матеріалах справи наявні Схеми розподілу земельних ділянок площею 5,8836 га, з кадастровим номером 4821784200:03:000:0221, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3054290548217, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Порічанської сільської ради (нині - Веселинівської селищної ради) Веселинівського (нині - Вознесенського) району Миколаївської області, та площею 0,0234 га, з кадастровим номером 4821784200:01:000:0242, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3054307848217, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Порічанської сільської ради (нині - Веселинівської селищної ради) Веселинівського (нині - Вознесенського) району Миколаївської області, відповідно до яких виділ належних позивачу 1/2 часток земельних ділянок є технічно можливим, та запропоновано 1 варіант поділу земельних ділянок. Заперечень проти такого поділу від співвласників земельних ділянок не надійшло. Таким чином, за встановлених обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що представник позивача не просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, то суд вважає за необхідне судові витрати по справі покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved