Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

03 березня 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою судді від 05.03.2025 року провадження у даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.04.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір № 2110344234694 про надання фінансових послуг. Згідно п. 1.1. договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується листом від платіжної організації ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», згідно якого, на підставі укладеного між товариствами договору про організацію переказів грошових коштів платіжною організацією, 13.04.2021 року здійснено один переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 3000,00 грн. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконала свої зобов`язання, грошові кошти не повернула, проценти за користування коштами не сплатила. 01.12.2021 року було укладено договір № 1-12 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2110344234694. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2110344234694. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 2110344234694. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 2110344234694 від 13.04.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 54003,30 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 51003,30 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн., інфляційні збитки 0,00 грн., нараховані 3% річних - 0,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 23400,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 20400,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн., інфляційні збитки 0,00 грн., нараховані 3% річних -0,00 грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2110344234694 від 13.04.2021 року в сумі 23400,00 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. Заочним рішенням Балтського районного суду Одеської області від 11.04.2025 року у справі № 493/347/25 позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено в повному обсязі. 19.08.2025 року [PERSON] звернулася до Балтського районного суду Одеської області із заявою про перегляд заочного рішення Балтського районного суду Одеської області від 11.04.2025 року у справі № 493/347/25 за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Обґрунтовуючи це тим, що про ухвалення заочного рішення вона дізналася 28.07.2025 року за допомогою додатку «Дія», коли вона виявила, що у неї заблокували карткові рахунки і почала шукати причину через яку заблоковано кошти, поштою копію вказаного заочного рішення не отримувала, повісток та викликів в судове засідання також не отримувала та була позбавлена можливості надати свої заперечення на позовну заяву. Спростувати в судовому засіданні невідповідність стягнутих сум фактичній заборгованості була позбавлена можливості, тому вважає, що заочне рішення підлягає скасуванню, оскільки вона не з`явилася в судові засідання з незалежних від неї, поважних причин. Також просила суд визнати поважною причину пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення і поновити цей строк. Крім того, зазначила, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не надано пояснення щодо суми заборгованості за електронним договором про надання споживчого кредиту № 2110344234694 від 13.04.2021 року, у сумі 3000 грн., а саме, щодо нарахування заборгованості за відсотками. Належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не надав, хоча в цій частині саме на ньому лежав процесуальний обов`язок доказування, а отже позов був необґрунтованим, а позовні вимоги - недоведені. Заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 34822,40 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 3000 грн., адже згідно чинного законодавства споживче кредитування, навіть, у разі прострочення зобов`язання не передбачає сплати споживачем непропорційно великої суми. Ухвалою судді від 19.08.2025 року відповідачу [PERSON] поновлено строк для подання до суду заяви про перегляд заочного рішення від 11.04.2025 року у справі № 493/347/25, прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 11.04.2025 року до розгляду та призначене судове засідання з розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 11.09.2025 року. 25.08.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в якій вона просила залишити заяву відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення, зазначивши наступне. Матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про судову справу. На сьогодні користувач мобільного застосунку «Дія» як учасник судового процесу отримує повідомлення з інформацією про назву та адресу суду, номер зали судового засідання, єдиний унікальний номер справи, суть спору та сторони у справі, судові рішення. Згідно п. 3 Положення про Єдиний державний вебпортал електронних послуг - користування Порталом Дія здійснюється на безоплатній основі цілодобово сім днів на тиждень, крім випадків проведення модернізації або планових і позапланових профілактичних та/або технічних робіт, пов`язаних із усуненням технічних та/або методологічних недоліків чи технічного збою в роботі. Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. 25.07.2025 відносно [PERSON] було відкрите виконавче провадження № 78711545, в рамках якого проводились виконавчі дії, в тому числі була винесена постанова про накладення арешту на майно та кошти боржника. У мобільному застосунку «Дія» також вказується інформація щодо відкритого виконавчого провадження, у разі відкриття провадження боржнику автоматично надходить сповіщення про статус «Відкрито провадження». Тому, відповідачка могла та мала можливість і нічим не була обмежена щодо набуття інформації по даній справі. Тому підстави для перегляду заочного рішення у справі є недоведеними. Більш того, ще 14.04.2025 року на сайті ЄДРСР було оприлюднено оскаржуване заочне судове рішення, з яким відповідач мала змогу ознайомитись. Судом належним чином повідомлено відповідача. Дана обставина підтверджується матеріалами судової справи та жодним чином не спростовується відповідачем. В даному випадку, тягар доведення не надісланої та не отриманої кореспонденції лежить на заявнику, який подав заяву про перегляд заочного рішення, що останнім не було зроблено. Щодо розрахунку заборгованості зазначила наступне. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє її можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, відповідачем не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Відповідно до умов договору загальний строк кредиту при умові невиконання умов договору становить 1 рік, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Враховуючи, що договір було укладено 13.04.2021 року, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 13.04.2022 року. Таким чином, період з 13.04.2021 р. по 13.04.2022 р. є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; позичальник була ознайомлена з умовами договору, висловила своє волевиявлення шляхом його підписання, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. При цьому, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Ухвалою суду від 11.09.2025 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Балтського районного суду Одеської області від 11.04.2025 року по справі № 493/347/25. Скасовано заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 11.04.2025 року в цивільній справі № 493/347/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін. 18.09.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила не стягувати з неї заявлені позивачем зобов`язання, зазначивши, що вона з позивачем не вела листування, не обмінювалась телеграмами, повідомленнями, кредитного договору вона не підписувала, вимоги про сплату боргу не отримувала, з істотними умовами договору як і з умовами та правилами надання послуг ознайомлена не була. Також зазначила, що її фінансове становище в дійсний момент внаслідок воєнного стану, запровадженого на території України, та хвороби сильно ускладнено. З вимогами позивача, щодо сплати відсотків у розмірі 34822,40 грн. категорично не погоджується. 29.09.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на наступне. Щодо укладення договору зазначила, що відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є «ПРАВИЛА НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті. Відповідно до п. 4.3 Кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Отже, сторони договору домовились про можливість підписання даного договору в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового ідентифікатора. Ідентифікація відповідача здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків, номер телефону) були використані для укладення Договору від її імені, відповідачем не надані. Крім того, з наданих доказів вбачається, що ідентифікацію було здійснено в тому числі за допомогою BankID НБУ, отже договір було підписано одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Враховуючи наведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в т.ч. щодо порядку нарахування та оплати процентів за договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених договором. Позичальник була ознайомлена з умовами договору, висловила своє волевиявлення шляхом підписання договору, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Щодо перерахування коштів зазначила, що небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Твердження відповідача про те, що вона не отримувала кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування їй кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Щодо розрахунку заборгованості зазначила наступне. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Договір було укладено 13.04.2021 року, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 13.04.2022 року. Таким чином, період з 13.04.2021 р. по 13.04.2022 р. є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 13.04.2021 року по 13.04.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 17 днів становить 2% на день, з 18 по 32 день - 3,64% на день, з 33 по 48 5,02% на день, в подальшому 7,67% на день. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору. З приводу нарахування відсотків відповідач посилається на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень до ЦК України, проте, вказані норми застосовуються щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом. Заборгованість відповідача складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Крім того, відповідач посилається на наявність воєнного стану та скрутне матеріальне становище. Разом з тим, такі обставини жодним чином не звільняють сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань. Таким чином, посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та інші обставини, які на її думку ускладнюють виконання взятих на себе зобов`язань, не є підставою для звільнення від відповідальності виходячи з ст. 625 ЦК України. 29.09.2025 року представник позивача надіслала клопотання про витребування доказів для спростування заперечень відповідача щодо перерахування коштів, яке ухвалою суду від 23.10.2025 року було задоволено. В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак надіслала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак надіслала заяву на адресу суду, в якій зазначила про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 13.04.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір № 2110344234694. Згідно п. 1.1. договору, товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2,0 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3000,00 грн., що вбачається з копії листа ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 06.11.2024р., згідно якого, на підставі укладеного між кредитодавцем та платіжною організацією договору про здійснення переказів грошових коштів платіжною організацією, 13.04.2021 року здійснено один переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 3000,00 грн. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, про те строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконала свої зобов`язання, грошові кошти не повернула, проценти за користування коштами не сплатила. 01.12.2021 року було укладено договір №1-12 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2110344234694. Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 03.12.2021 року до Договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 23400 грн. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2110344234694. Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 10.01.2023 року до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 54003,30 грн. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 2110344234694. Згідно розрахунку заборгованості встановлено, що загальна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» станом на 10.01.2023 року за кредитним договором складає: 54003,30 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 23400,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 20400,00 - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. 28.11.2025 року на виконання ухвали Балтського районного суду Одеської області про витребування доказів надійшла відповідь АТ «Райффайзен Банк» від 18.11.2025 року № 81-15-9/14635-БТ, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 14.04.2021 року було здійснено переказ коштів в сумі 3000,00 грн. Зі змісту зазначених документів вбачається, що в них визначені основні істотні умови, характерні для кредитних договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, з якими відповідач в свою чергу погодилася на укладення Договору саме такого змісту, про що свідчить їх підписання, тому зазначені документи мають силу договору та вважаються такими, що вчинені у письмовій формі, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 205 та ст. 207 ЦК України. П. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. На підставі ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України. Зі змісту абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» вбачається, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Зі змісту ч. 1 ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Положеннями ч. ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 цієї статті). Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України \~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Свої зобов`язання первісний кредитор за Договором № 2110344234694 від 13.04.2021 року виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, визначених договором, а саме грошові кошти в сумі 3000,00 грн. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, які передбачені ч. 1 ст. 611 ЦК України. Нормами ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що умови щодо сплати процентів визначені договором, укладеним 13.04.2021 року між первісним кредитором і відповідачем, який нею підписаний, то істотні умови договору щодо сплати процентів погоджені сторонами та визначені договором. Доказів скасування або визнання недійсним вказаного договору в повному обсязі або окремої його частини відповідачем не подано. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку первісному кредитору та/або позивачу не повернуті, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 10.01.2023 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки між сторонами існували договірні відносини внаслідок укладання кредитного договору № 2110344234694від 13.04.2021 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивач також у своєму позові заявив вимогу про стягнення з [PERSON] понесених ним судових витрат на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. Зі змісту ч. 1 ст. 133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України). Як вбачається з наданої платіжної інструкції №0499570012 від 24.02.2025 року, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Нормами ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, стороною позивача подано до суду: договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеного з адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги № 695 від 01.01.2025 року, витягу з Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року відповідно до якого надано послуги на загальну суму 9000,00 грн. Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу не надходило. Оскільки позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» підлягають задоволенню, отже з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі, а саме судовий збір в сумі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved