Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківської міської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради,\~ [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Перша білоцерківська міська нотаріальна контора, в якій просила: припинити обтяження будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у вигляді заборони (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 1233214, зареєстровано: 12.08.2004 10:12:31 за №1233214 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, 09100, Київська обл., Білоцерківський р., м. Біла Церква, вул. Банкова,5, (04563)9-29-97, підстава обтяження: договір купівлі-продажу, б/н, Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: архівний номер: 2493765KIEV468,\~ архівна дата: 07.06.2000, дата виникнення: 07.06.1994, № реєстра: 4, внутр. №EF01A92827F13D2C6435, комментарий: не всі дані стор.17. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є власником частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 22 липня 2002 року. Договір дарування на звороті містить реєстраційний запис на правовстановлюючому документі про те, що зазначений в цьому документі 1/2 частина будинку [ADDRESS] , зареєстрований в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу №43 за реєстровим №4350 від 22 липня 2002 року. 24.10.2018 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON] , про що\~ видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2018 р., індексний номер витягу 143159896, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1679202932103, номер запису про право власності 28635914. У 2025 році вона звернулась до нотаріуса з проханням укласти договір дарування належної їй на праві власності частини будинку своїй доньці, однак 17.04.2025 вона отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №84/02-31, видану приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Мачковським В.С., оскільки під час підготовки документів для посвідчення договору дарування, виявлено накладену заборону в архівній складовій Державного реєстру речових прав Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. Від нотаріуса вона дізналась, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована заборона щодо відчуження нерухомого майна, а саме будинку,\~ що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином,\~ позивач не може розпорядитись своїм нерухомим майном, подарувати його доньці, оскільки на нього накладена заборона. Станом на дату подання позовної заяви співвласниками 1/2 частини будинку є [PERSON] та [PERSON] .\~ Співвласником 1/2 частини будинку є позивач, [PERSON] .\~ Отже, [PERSON] колись був власником іншої 1/2 частини будинку і заборона виникла з його зобов`язань.\~ Як вбачається з документів домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,\~ [PERSON] \~ купив 1/2 частину будинку 29.11.1991 р., яку потім продав 07.09.1993 р. [PERSON] , однак угодою про розірвання договору цей договір купівлі-продажу був розірваний 05.11.1993 р та 1/2 частина будинку повернулась у власність [PERSON] , який продав 1/2 частину будинку [INFO] [PERSON] .\~ Таким чином,\~ [PERSON] вже не був власником 1/2 частини будинку, коли третя особа 3 наклала обтяження (07.06.1994 р.).\~ Як вбачається з відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборона, реєстровий номер обтяження 1233214, стосовно попереднього власника 1/2 частини будинку [PERSON] була накладена реєстратором Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 12.08.2004 р., тобто після придбання\~ в дар позивачем іншої 1/2 частини будинку (22.07.2002 р.). Таким чином обтяження накладено неправомірно, до того ж обтяження накладено не на 1/2\~ будинку щодо зобов`язань [PERSON] , а на весь будинок, в тому числі і на належну позивачу на праві власності 1/2\~ частину будинку за зобов`язаннями колишнього власника іншої половини будинку, до якого вона не має ніякого відношення. Отже, позивач є власником 1/2 частини будинку, її права порушуються незаконним накладенням на її частину будинку обтяження, документи на підставі яких накладалось обтяження відсутні, а сам запис про обтяження не дає їй змоги розпорядитись її майном. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2025 р., головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 09 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито\~ та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, представників\~ не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом 08.08.2025 р. за вх..№ 44863 отримано заяву, в якій представник позивача адвокат Олійник І. С. просила розгляд справи проводити у відсутності позивача та Представник відповідача Білоцерківської міської ради Морська Т. В. направила до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суд 21.07.2025 р. за вх..№40751, в якій просила слухати справу без представника відповідача за наявним\~ в справі матеріалами на розсуд суду. Судом 13.08.2025 р. за вх..№45843 отримано заяву, в якій третя особа [PERSON] просила розгляд справи проводити за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] направила до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суд 13.08.2025 р. за вх..№45844, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Судом 28.07.2025 р. за вх..№42260 отримано заяву, в якій завідувач Першої білоцерківської державної нотаріальної контори Антоніна Кравець просила розгляд справи проводити за відсутності представник нотаріальної контори. У вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М. 22 липня 2002 року та зареєстрований в реєстрі за №4139. Вказаний Договір дарування на звороті містить реєстраційний запис на правовстановлюючому документі про те, що зазначений в цьому документі 1/2 частина будинку [ADDRESS] ,\~ зареєстрований в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу №43 за реєстровим №4350 від 22 липня 2002 року. Відповідно до п.1. Договору дарування [PERSON] подарував, а Обдарований прийняв у дар одну другу частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (бувший номер п`ять). По цьому договору відчужуються: дві житлові кімнати розмірами 9,0 кв.м та 12,30 кв.м.зазначені в плані 2-3 та 2-4, тамбур розміром 3,5 кв.м., зазн. в плані 2-1, кухня розміром 10,1 кв.м., зазначена в плані 2-2, сарай «Б» з прибудовою, погребник «В», вбиральня «Г», частина огорожі. Відповідно до п.2 Договору дарування ця частина житлового будинку належить Дарителю на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 19.12.1947 року за реєстром №9375 та рішення Білоцеркіського міськрайонного суду від 4 березня 1999 року і зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за №4350. Згідно\~ п.5 Договору дарування даритель свідчить, що на момент укладення договору ця частина житлового будинку нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, під арештом або забороною не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб як в межах, так і за межами України, немає. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2018 р., індексний номер витягу 143159896 вбачається, що\~\~ 24.10.2018 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1679202932103, номер запису про право власності 28635914. У 2025 році [PERSON] звернулась до нотаріуса з проханням укласти договір дарування належної їй на праві власності частини будинку, однак 17.04.2025 отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №84/02-31, видану приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Мачковським В.С. Відмова обґрунтована тим, що під час підготовки документів для посвідчення договору дарування, виявлено накладену заборону в архівній складовій Державного реєстру речових прав Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.10.2024 р. за № 39843530, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована заборона щодо відчуження нерухомого майна, а саме будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .\~ Тип обтяження: заборона (архівний запис). Реєстраційний номер обтяження 1233214. Зареєстровано: 12.08.2004 10:12:31 за №1233214 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, 09100, Київська обл., Білоцерківський р., м. Біла Церква, вул. Банкова,5, (04563)9-29-97. Підстава обтяження: договір купівлі-продажу, б/н, Білоцерківська міська державна нотаріална контора. Об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: Архівний номер: 2493765KIEV468, Архівна дата: 07.06.2000, Дата виникнення: 07.06.1994, № реєстра: 4, внутр. №EF01A92827F13D2C6435, комментарий: не всі дані стор.17. Згідно відповіді Комунального підприємства Київської обласної ради Київське обласне бюро технічної інвентаризації від 15.10.2024, що відповідно паперових носіїв станом до 01.01.2013 право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за: [PERSON] 1/2 чатина будинку на підставі договору купівлі, посвідченого нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори 23.01.1962 року за №228; дана частина будинку згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 01.12.1981 року за №22277 перейшла до [PERSON] ; від [PERSON] право власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 26.11.1990 року за №1-7215 перейшло до [PERSON] ; від [PERSON] право власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 29.11.1991 року за №3-5393 перейшло до [PERSON] ; від [PERSON] право власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 15.03.1994 року за №2-667 перейшло до [PERSON] ; від [PERSON] право власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 15.07.1994 року за №1-3978 перейшло до [PERSON] ;\~ від [PERSON] право власності згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. 12.08.2002 року за №3334 перейшло до [PERSON] ; від [PERSON] право власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 16.02.2005 року за №1-653, який зареєстрований у Білоцерківському МБТІ 30.03.2005 р., реєстровий №9876984 перейшло до [PERSON] ; після смерті [PERSON] право власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 27.12.2006 року на 1/4 частину будинку перейшло до [PERSON] за №4-5840 та на 1/4 частину будинку перейшло до [PERSON] за №4-5846, яке зареєстроване\~ у Білоцерківському МБТІ 27.01.2007 р., реєстровий №9876984. Щодо співвласників другої частини будинку право власності було зареєстровано на 1/2\~ за:\~ [PERSON] та [PERSON] в рівних частках частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 19.12.1947 року за №9375; право власності на 1/4 частину будинку згідно рішення Білоцерківського міського суду від 04.03.1999 року перейшло від [PERSON] до [PERSON] ; від [PERSON] право власності згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М. 22.07.2002 року за №4139 перейшло до [PERSON] (реєстрова книга №43, реєстровий №4350). Отже, як встановлено судом,\~ [PERSON] був власником іншої 1/2 частини будинку і заборона виникла з його зобов`язань, однак не був власником 1/2 частини будинку, коли було накладено\~ обтяження. Як вбачається з відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборона, реєстровий номер обтяження 1233214, стосовно попереднього власника 1/2 частини будинку [PERSON] була накладена реєстратором Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 12.08.2004 р., тобто після 22.07.2002 р. придбання\~ в дар позивачем іншої 1/2 частини будинку Згідно відповіді Білоцерківської міської державної нотаріальної контори від 29.10.202 р. за №1211/01-16, копій документів на підставі яких накладалась заборона відсутні, оскільки згідно акту приймання-передавання документів до державного нотаріального архіву від 29.03.2024 року справи нотаріальних документів Першої білоцерківської міської\~ державної нотаріальної контори з 2000 по 2009 рік передано на зберігання до Філії №2 Київського обласного державного нотаріального архіву. З відповіді\~ Філії №2 Київського обласного державного нотаріального архіву від 06.11.2024 р. вбачається, що перевіркою архівного фонду №25, наряд №2-41 «Розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна» за 2000 рік та 2004 рік, алфавітних книг обліку заборони відчуження і арештів майна за 2000 рік та 2004 рік, які знаходяться на зберіганні, відсутності будь які відомості, які стали підставою для виникнення заборони №1233214 на об`єкт нерухомого майна будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . Також філія №2 Київського обласного державного нотаріального архіву повідомляє, що нотаріальні документи Першої Білоцерківської міської нотаріальної контори за період з 1944 року по 1999 рік включно знаходяться на зберіганні у Київському обласному державному нотаріальному архіві за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Северинівська,34. Відповідно до відповіді Київського обласного державного нотаріального архіву від 16.10.2024 за №01-17-1555, копії документів на підставі яких було накладено заборону та інші відомості надати не можливо,\~ у зв`язку з їх відсутністю. Було надано копію сторінки з алфавітної книги заборон, де є запис про накладення заборони щодо гр. [PERSON] . Як встановлено судом,\~ обтяження № 1233214 виникло 07.06.1994 р., «Підстава обтяження: договір купівлі-продажу, б/н, Білоцерківська міська державна нотаріальна контора», однак\~ підстава виникнення обтяження документами не встановлена. Відповідно до відповіді КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвертаризації» від 29.10.2024 р. №6068/1, будь-яка інформація про наявність арешту (заборони) відчуження на житловий будинок [ADDRESS] відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 3 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 N 3377-VIII, зі змінами (чинного на час виникнення спірного обтяження 07.06.1994 р.) встановлено, що для вчинення нотаріальних дій в Українській РСР організуються державні нотаріальні контори. Нотаріальні дії в державних нотаріальних конторах вчиняють державні нотаріуси (старші державні нотаріуси, заступники старших державних нотаріусів, державні нотаріуси). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 N 3377-VIII, всі нотаріальні дії, вчинені державними нотаріусами і службовими особами виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Накладення заборони відчуження станом на дату виникнення спірного обтяження, регламентовано главою VI Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 (далі - Інструкція №45/5, Пунктом 149 Інструкції № 45/5 було визначено що, державний нотаріус за місцем знаходження жилого\~ будинку накладає\~ заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного\~ колективу\~ індивідуальних\~ забудовників:\~\~\~ 1) за\~ повідомленням\~\~ установи\~\~ банку,\~\~ госпрозрахункового\~ підприємства,\~ організації\~ про\~ видачу\~ громадянину\~ позички\~ на будівництво, капітальний ремонт і купівлю жилого будинку (частини будинку)\~ або\~ квартири\~ в\~ будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників;\~ 2) при\~ посвідченні договору довічного утримання або договору про заставу жилого будинку (частини будинку),\~ квартири в\~ будинку житлово-будівельного колективу;\~ 3) в усіх інших випадках, передбачених законом. Пунктом 151 Інструкції № 45/5 було визначено, що накладення заборони реєструється в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому ж реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на жилий будинок. Про накладення заборони чи арешту робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон і арештів. Пунктом 152 Інструкції № 45/5 було визначено, що одержавши повідомлення судових або слідчих органів про зняття арешту,\~ державний\~ нотаріус\~ робить\~ про\~ це відмітку в реєстрі і алфавітній книзі. Інструкція №45/5 втратила чинність на підставі Наказу Мін`юсту N 18/5 від 18.06.94 р., яким було затверджено нову Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі Інструкція 18/5) Відповідно до п.136\~ Інструкції 18/5 (в редакції від 09.06.1999 р.) накладання\~\~ заборони\~\~ реєструється\~\~ державними\~\~ та приватними\~ нотаріусами\~ в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому самому реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладання арешту на нерухоме майно. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна (додаток N 6). \~ Накладені заборони\~\~\~ та\~\~ арешти\~\~ підлягають\~\~ обов`язковій реєстрації\~ у\~ Єдиному\~\~ реєстрі\~\~ заборон\~\~ відчуження\~\~ об`єктів нерухомого\~ майна\~ в\~ порядку,\~ визначеному\~ Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. ( Пункт 136 в редакції Наказів Мін`юсту\~ N 41/5 (\~ z0194-97\~ ) від\~ 27.05.97; N 31/5 ( z0364-99 ) від 09.06.99 ) В подальшому процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами, втрата чинності 01.01.2013 р.) (надалі Положення №31/5) Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Таким чином арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг) і в подальшому були перенесені на електронні носії в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На час розгляду справи відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 2004 р. (далі - Закон 1952-IV). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно із п. 4 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державній реєстрації підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, зокрема, заборона відчуження та/або користування, арешт. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 10 Закону 1952-IV нотаріус - є державним реєстратором. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII (далі - Закон №3425-XII) визначено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Пункт 9 частини 1 статті 34 Закону №3425-XII передбачено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації. Внесення відомостей до Державного реєстру прав врегульовано статтею 26 Закону України №1952-ІV. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №1952-ІV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Вчинення нотаріальної дії «зняття заборони» регулюється статтею 74 Закону №3425- XII, главою 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок) «Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації», Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010 (далі - Правила). Стаття 74 Закону України "Про нотаріат" встановлює порядок зняття заборони: Одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар (Постанова КЦС ВС від 15.03.2023 року у справі № 725/1824/20). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що\~ позивач отримуючи майно у власність при укладенні договору дарування не знав і не міг знати про існування обтяження на нього та набув право власності на нього,

Outcome: approved