Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

ТзОВ «Споживчий центр» звернулося до\~суду з\~даним позовом\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором,\~посилаючись на\~те,\~що \~21.02.2025\~року між\~ТОВ «Споживчий\~центр» та\~ [PERSON] \~ було\~укладено кредитний\~договір №21.02.2025-100000688,\~згідно умов\~якого відповідачу\~надано кредит\~у розмірі\~ 6500,\~00\~грн.,\~що підтверджується\~квитанцією про\~видачу коштів\~від 21.02.2025\~року,\~строком на\~140\~днів, зі сплатою відсотків. Згідно зазначеного вище договору відповідач зобов`язалася своєчасно повернути кредит. Проте, відповідач порушила свої зобов`язання за договором та не повернула кредит відповідно до умов договору. Станом на день звернення до суду з позовною заявою у відповідача утворилася заборгованість в сумі\~- 13\~144,18\~грн.,\~що складається\~з заборгованості\~по тілу\~кредиту в\~розмірі \~5618,27\~гривень,\~ по\~процентам в\~розмірі \~4730,\~91\~грн.,\~ та\~неустойці за\~кожен день\~невиконання /неналежного\~ виконання\~кожного окремого\~зобов`язання \~2795,00\~грн.\~ На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 21.02.2025-100000688 від 21.02.2025 року у розмірі 13144,18 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. В судове засідання представник позивача ТзОВ «Споживчий центр»не з`явився, однак в позовній заяві просить суд справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволеною з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.02.2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 21.02.2025 100000688, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 6500,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу кредиту від 21.02.2025 року, строком на 140 дні зі сплатою процентів: процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку на який надається кредит; денна процентна ставка 0,87 %, неустойка - 65, 00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного /неналежно виконаного зобов`язання. \~ Згідно зазначеного вище договору відповідач зобов`язалася своєчасно повернути кредит. Проте, відповідач порушила свої зобов`язання за договором та не повернула кредит відповідно до умов договору. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто зобов`язання з приводу кредиту, позики. Станом на 23.09.2025 року відповідач [PERSON] не виконала свої зобов`язання за договором тому у неї утворилася заборгованість в сумі\~13\~144,18 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5618,27 гривень, по процентам в розмірі 4730, 91 грн., та неустойці за кожен день невиконання /неналежного виконання кожного окремого зобов`язання 2795,00 грн. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за договором позики грошей, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Отже, загальна сума заборгованості відповідача станом на 23.09.2025 року складається із заборгованості по кредиту в сумі 13144,18 гривень. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми заборгованості по неустойці суд виходить з наступного. З 24 лютого 2022 відповідно до\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла\~Закон України N 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~яким\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18 відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд доходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення неустойки за кредитним договором від 21.02.2025 року слід відмовити, оскільки нарахування та стягнення неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану суперечить вимогам пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким позичальник звільняється від відповідальності за таке прострочення, а положення\~Закону України «Про споживче кредитування»\~(у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б дозволяли кредитодавцю нараховувати та стягувати з боржника неустойку у період дії в Україні правового режиму воєнного стану. Зазначене узгоджується із висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23, від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,00 грн. На пiдставi викладеного,

Outcome: partial