Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 12.05.2021 між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001873052201, за яким позичальнику видано кредит у сумі 70000,00 грн. Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 03.03.2025 складає 98977,37 грн., з яких: 61250,76 грн. заборгованість за кредитом; 21,11 грн. заборгованість процентами; 37705,50 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмові вимоги відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була. Оскільки позичальник добровільно заборгованість не сплатив, АТ «ПУМБ» просило суд стягнути заборгованість з відповідачки в розмірі 98977,37 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 03.10.2025 відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві прохала розглядати справу за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. У встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши подані представником позивача документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 12.05.2021 між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001873052201, за яким позичальнику видано кредит у сумі 70000,00 грн. строком на 24 місяці, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99 % та процентів 0,01 %. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 12.05.2021 № 1001873052201, сума заборгованості відповідачки за кредитом станом на 03.03.2025 складає 98977,37 грн., з яких: 61250,76 грн. заборгованість за кредитом; 21,11 грн. заборгованість процентами; 37705,50 грн. заборгованість за комісією. Позивачем 03.03.2025 за вих. № KHO-44.2.2/80 на адресу відповідачки направлено вимогу про погашення заборгованості за вищевказаними договорами, проте вимога залишена відповідачкою без відповідного реагування. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачкою не надано. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Банк свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України зазначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач скористалася наданими кредитами, проте зобов`язання належним чином за договорами не виконала, в результаті чого виникла заборгованість. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідачкою умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача порушено невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 12.05.2021 № 1001873052201 у розмірі 61271,87 грн., яка складається з 61250,76 грн. заборгованості за кредитом та 21,11 грн. заборгованості за процентами. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно умов кредитного договору від 12.05.2021 № 1001873052201, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99 %. Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цих кредитів, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини вказаних кредитних договорів було закладено умови з виплати позичальником комісії, зокрема за обслуговування кредитної заборгованості, як за дії, вчинювані на власну користь Банком, що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 37705,50 гривень. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 12.05.2021 № 1001873052201 у розмірі 61271,87 грн., а у стягненні комісії у розмірі 37705,50 грн. слід відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1499,58 грн. (61271,87 грн. ? 98977,37 грн. ? 2422,40 грн.).

Outcome: partial