Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Позивач \~ \~ [PERSON] \~ звернулась\~до Баришівського\~районного суду\~Київської області\~з заявою\~про визнання\~права власності\~на спадкове\~майно. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки: -площею 3,9351 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Паришківського старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (бувшої Паришківської сільської ради Баришівського району) Київської області, кадастровий номер: 3220285700:15:031:0026; - площею 0,4793 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Паришківського старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (бувшої Паришківської сільської ради Баришівського району) Київської області, кадастровий номер: 3220285700:15:030:0025. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в передбачені законом строки ніхто не звертався, однак заявниця, донька [PERSON] , вела постійний догляд за своїм батьком [PERSON] по день його смерті [INFO] за місцем його проживання в с. Паришків Баришівського району Київської обл. та поховала його. На усне звернення заявниці до нотаріальної контори з наміром отримати свідоцтво про право на спадщину на відповідні спадкові земельні ділянки, які залишилися після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в нотаріальній конторі їй було роз`яснено, що для реалізації моїх спадкових прав їй рекомендовано звернутися до суду в зв`язку із пропуском 6-ти місячного строку для подачі заяви, відсутності відомостей щодо фактичного прийняття спадщини. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду з позовом, який просить задовільнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 08.08.2025 відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином; надала на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у її відсутність, просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~належним чином\~був повідомлений\~про дату\~та місце\~розгляду справи,\~ надав\~на адресу\~суду заяву\~щодо визнання\~позовних вимог\~та розгляду\~справи у\~його відсутність. Проведення підготовчого засідання призначено на 22.09.2025р. 07.11.2025р. на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] щодо підтримання позовних вимог та розгляду справи у її відсутність. 31.10.2025р.\~та 27.11.2025\~року на\~адресу суду\~надійшла заява\~ представника\~відповідача -\~ Баришівської\~селищної ради\~Броварського району\~Київської області \~ щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність їх представника. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Паришківської сільської ради Баришівського району Київської області 13.10.2011 року зроблено відповідний актовий запис за №15 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.10.1980р., батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 07.08.1999р., [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №865025 від 23.09.2005р., [PERSON] є власником земельні ділянки площею 3,9351 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Паришківського старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (бувшої Паришківської сільської ради Баришівського району) Київської області, кадастровий номер: 3220285700:15:031:0026 (а.с. 13-14). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №866166 від 23.09.2005р., [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,4793 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Паришківського старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (бувшої Паришківської сільської ради Баришівського району) Київської області, кадастровий номер: 3220285700:15:030:0025 ( а.с. 15-16). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання особи №81 від 04.11.2025р., [PERSON] , [INFO] , проживала за адресою : [ADDRESS] зі своїм батьком [PERSON] , [INFO] , до дня його смерті [INFO] . Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину в зв`язку із пропуском 6-ти місячного строку для подачі заяви, відсутності відомостей щодо фактичного прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України , оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] ; донька проживала разом з батьком до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] та вела із ними спільне господарство. У відповідності до ст. 1268, ст. 1270 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї (так зване «автоматичне прийняття спадщини»). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Відповідно до п. 10. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням їй цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, яке полягає у необхідності встановлення фактичної обставини і надання їй правового значення у зв`язку з невідповідністю право встановлюваних документів. В даних конкретних правовідносинах визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України після померлого батька, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане майно не може, тому право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки Інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та фактичне прийняття нею спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання за позивачем [PERSON] права власності на спадкове майно. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у своїй заяві позивач [PERSON] не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь заявника витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved