Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

30 червня 2025 року представник ТОВ «КЛТ Кредит» - Руденко К.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за Кредитним договором № 9027 від 12.04.2024 року у розмірі 55 687,50 грн., судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12.04.2024 року між ТОВ "КЛТ Кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір № 9027, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 5500 грн. на строк 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних). У порушення умов кредитного договору № 9027 від 12.04.2024 року [PERSON] зобов`язання за кредитним договором № 90275 належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого вона має заборгованість у розмірі 55 67,50 грн., яка складається з: 5500 грн. заборгованість за кредитом; 50 187,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 03.07.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 вересня 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить визнати обґрунтованими вимоги позивача лише в частині повернення тіла кредиту в сумі 5500 грн. В решті вимог просить відмовити або зменшити нараховані відсотки та штрафи до розміру, передбаченого законом. Також просить витрати на правову допомогу зменшити до мінімально можливих або відмовити у їх стягненні. 28 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник ТОВ «КЛТ Кредит» не з`явився, матеріали справи містять заяву представника позивача про проведення судового розгляду за його відсутності. Відповідач у судовому засідання визнала позовні вимоги частково, а саме в сумі 5500 гривень, пояснила, що вона фактично отримала лише тіло кредиту в сумі 5500 гривень. Із сумою основного боргу вона погоджується, проте не погоджується з розміром нарахованих відсотків та штрафних санкцій, оскільки вони є неправомірними та такими, що суперечать положенням ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. 551 ЦК України. Крім того, витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. є необґрунтованими та значно перевищують розумні межі для справи такої категорії. Вислухавши заперечення відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 12.04.2024 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9027. Кредитний договір підписано [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 346352. Відповідно до п.1.1 кредитного договору № 9027 від 12.04.2024 року Товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 5500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк, визначений цим договором. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору № 9027 від 12.04.2024 року процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору № 9027 від 12.04.2024 року строк надання кредиту становить 365 днів. Відповідно до п. 1.8 кредитного договору № 9027 від 12.04.2024 року Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № [NUMBER] , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється Товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків, веб-сайт https://fondy.ua) або іншим способом. З копії довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 18.06.2025 убачається, що на підставі договору № 40076206-1_26/09/23 про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на кратку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» 12.04.2024 було успішно проведено перерахування коштів за договором 9027 від 12.04.2024 на умовах фінансового кредиту в сумі 5500 гривень на номер картки: [NUMBER] . Факт перерахування грошових коштів на картковий рахунок в сумі 5500 гривень у судовому засіданні також підтвердила і сама відповідачка. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом загальна заборгованість [PERSON] відповідно до кредитного договору № 9027 від 12.04.2024 станом на 16.06.2025 становить 55 687,50 грн., а саме: 5500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 50 187,50 грн. - заборгованість за відсотками. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ «КЛТ Кредит» до суду за захистом своїх прав, в межах цієї справи ТОВ «КЛТ Кредит» пред`явлено до стягнення заборгованість за відсотками за період з 12.04.2024 року по 12.04.2025 року у розмірі 50 187,50 грн. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані сторонами докази, суд зазначає, що позивачем доведено укладення 12.04.2024 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та [PERSON] кредитного договору № 9027 в письмовій (електронний) формі шляхом його підписання з боку [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.1, п. 1.3, п. 1.4 кредитного договору № 9027 від 12.04.2024 року Товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 5500 грн. на строк 365 днів, процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Суд зазначає, що ТОВ «КЛТ Кредит» умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 5500 грн., що підтверджується матеріалами справи, а також поясненнями самої відповідачки. Відповідно до п 1.3 кредитного договору № 9027 від 12.04.2024 року [PERSON] зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредитом за кожний день. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання, передбачені п 1.3, п. 2.4.1 кредитного договору, не виконувала, у визначені договором строки погашення процентів за кредитним договором № 9027 від 12.04.2024 року не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем за період з 12.04.2024 року по 12.04.2025 року склалась заборгованість за процентами в сумі 50 187,50 грн. Відносно розміру нарахованих позивачем процентів суд зазначає наступне. 24.12.2023 року набрав чинності Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, на законодавчому рівні обмежено розмір денної процентної ставки за договорами про споживче кредитування. Так, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %, а в подальшому відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» - 1%. Оскільки строк дії кредитного договору № 9027 від 12.04.2024 року визначено сторонами 365 днів, договір продовжує діяти після набрання чинності Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24.12.2023 року), а тому дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на кредитний договір № 9027 від 12.04.2024 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти з 24.12.2023 року нараховані за денною ставкою 2,5%, що не узгоджується з положеннями Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону від 22.11.2023 року, а тому пред`явлені позивачем до стягнення проценти у сумі 50 187,50 грн. є необґрунтованими. Судом перераховано розмір процентів з урахуванням законодавчих обмежень, введених Законом України «Про споживче кредитування» в редакції Закону від 22.11.2023 року, і за період з 12.04.2024 року по 12.04.2025 року проценти по кредитному договору № 9027 від 12.04.2024 року склали 24 062,50 грн., а саме: За період з 12.04.2024 року по 22.04.2024 року за денною процентною ставкою 2,5% проценти складають 1375 грн. (5500 грн. х 2.5% х 10 днів); За період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року за денною процентною ставкою 1,5% проценти складають 9817,50 грн. (5500 грн. х 1.5% х 119 днів); За період з 21.08.2024 року по 12.04.2025 року за денною процентною ставкою 1% проценти складають 12 870 грн. (5500 грн. х 1% х 234 днів). Оскільки відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання за кредитним договором № 9027 не виконувала, у визначені договором строки погашення процентів за кредитним договором № 9027 від 12.04.2024 року не здійснила, проценти за період з 12.04.2024 року по 12.04.2025 року у сумі 24 062,50 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «КЛТ Кредит». В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "КЛТ Кредит" сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 686 від 20.06.2025 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1285,96 грн. Щодо клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «КЛТ Кредит» витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024, укладений між ТОВ "КЛТ Кредит" та ФОП [PERSON] ; акт приймання-передачі наданих послуг № 5 до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 року, підписаний сторонами 03.03.2025 року, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги: підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ "КЛТ Кредит" згідно реєстру № 1 від 03.03.2025 року, вартість послуги 100 000 грн.; витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 5 від 03.03.2025 року до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 року, підписаний сторонами 03.03.2025 року, згідно якого адвокатом Руденко К.В. надано ТОВ "КЛТ Кредит" юридичні послуги на суму 10 000 грн., а саме послуги з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 9027 від 12.04.2024 року та клопотання про витребування, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] ; копію платіжної інструкції № 241 від 07.03.2025 року, з якої встановлено, що ТОВ "КЛТ Кредит" сплатило ФОП [PERSON] 100 000 грн. згідно договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 року, акт 5 від 03.03.2025 року. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial