Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про встановлення факту самостійного виховання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні та визначити його місце проживання разом з нею - його матір`ю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач з 26 серпня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Так, після початку військової агресії Російської Федерації проти України, позивач вимушена була з дітьми виїхати на тимчасове місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, де проживала до червня 2023 року, після чого повернулась до України у зв`язку з тим, що молодший син [PERSON] сильно сумував за батьком та Україною, не бажав вчити німецьку мову та весь час наполягав на поверненні до України та до батька. У той час, старший син [PERSON] пішов до німецької школи, знайшов друзів та фактично повністю адаптувався до життя в іншій країні та не дуже бажав повертатись до України. Після того, як в м. Кривий Ріг стало безпечніше, позивач вирішила приїхати на 1-2 місяці до України, щоб діти побачили батька та спробували пожити деякий час в Україні. Однак, після повернення до України, позивач та відповідач зрозуміли, що стали чужими один до одного, позаяк, у кожного за цей час склались свої світогляди та своє бачення майбутнього життя в існуючих реаліях, які майже повністю не співпадали, у зв`язку з чим вони почали часто сваритись, діти почали сваритись між собою, оскільки син [PERSON] не хотів залишатись в Україні і наполягав на поверненні до Німеччини, а син [PERSON] навпаки, не хотів повертатися до Німеччини, був щасливий бути весь час із батьком, із задоволенням пішов до садочку, де знайшов друзів серед українських дітей. Намагання в такій ситуації проживати однією сім`єю було неможливим і відповідач з молодшим сином [PERSON] переїхав жити в іншу свою квартиру, яка частково належить йому на праві приватної власності і, яка знаходиться поблизу дитячого садочка «Талантвілль», куди пішов молодший син [PERSON] , а старший син [PERSON] залишився проживати з позивачем і ходити до [PERSON] гімназії №91, до якої він ходив до початку війни. Позивач зазначає, що вона з відповідачем не досягли згоди щодо визначення місця проживання дітей, проте на сьогоднішній день склалась ситуація, коли позивач повністю виховує та утримує старшого сина [PERSON] , а відповідач повністю виховує та утримує молодшого сина [PERSON] . Так, на сьогоднішній день, і позивач, і відповідач мають самостійні доходи, які дозволяють їх утримувати дітей. Позивач із сином з [PERSON] проживає у трикімнатній квартирі, яка є спільною сумісною власністю її та відповідача, а відповідач із сином [PERSON] проживають у чотирикімнатній квартирі, яка частково знаходиться у приватній власності відповідача. Таким чином, позивач вважає, що існує потреба у визначенні місця проживання малолітніх дітей, так як вони фактично склались на сьогодні, а саме визначити місце проживання [PERSON] з нею - його матір`ю, а [PERSON] з відповідачем - його батьком. Ухвалою суду від 20.06.2024 року провадження у справі за зазначеним позовом відкрито в порядку загального позовного провадження. [PERSON] , у свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить суд встановити факт, що він самостійно виховує малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні та визначити його місце проживання разом з ним - його батьком, а також просить суд визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , разом з ним - його батьком. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що позивач за зустрічним позовом заперечує проти подальшого визначення місця проживання сина [PERSON] з його матір`ю. Так, після повернення дружини позивача за зустрічним позовом із дітьми до України, вони спробували поновити сімейні відносини, проте вони фактично стали один одному чужими людьми, яким важко мешкати один з одним, почуття любові виявилось втраченим і єдине, що їх об`єднувало це їхні малолітні діти, які через повернення до України по різному адаптувались до життя в стані війни, постійних повітряних тривог та вибухів, що також приводило до постійних сварок, як між позивачем та відповідачем, так і між дітьми, адже син [PERSON] хотів повертатись до Німеччини, де він зміг адаптуватись і завів нових друзів в німецькій школі, в той час, як син [PERSON] нічого не хотів чути про Німеччину і починав сваритися з цього приводу з [PERSON] . Із того часу позивач та відповідач вирішили деякий час пожити окремо, позивач за первісним позовом - із сином [PERSON] у 3-кімнатній квартирі [ADDRESS] , а позивач за зустрічним позовом - із сином [PERSON] у 4-кімнатній квартирі [ADDRESS] . Таким чином, проживаючи окремо, у них фактично утворилось дві окремі сім`ї, які фактично не залежать одна від одної, [PERSON] взяла на себе виховання і утримання малолітнього сина [PERSON] , допомогла йому адаптуватись в Україні після повернення з Німеччини, а [PERSON] повністю взяв на себе виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , його відвідування приватного дитячого садочка «Талантвілль», підготовку до 1 класу школи, оздоровлення і таке інше. Однак, у зв`язку з погіршенням умов проживання в Україні, постійними відключеннями світла та наближенням лінії фронту до м. Кривий Ріг, невизначеністю з тим, що буде в Україні взимку, позивач за первісним позовом має намір знову повернутись до однієї з країн Європейського Союзу, де фактично продовжувати своє життя на постійній основі, можливо створити нову сім`ю і забрати з собою малолітнього сина [PERSON] , який зміг адаптуватись у Німеччині, володіє на рівні А2 німецькою мовою та В1 англійською мовою і на думку його матері буде мати краще майбутнє, ніж в Україні. Між тим, [PERSON] із цим не погоджується та вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду Ухвалою суду, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання від 12.08.2024 року було прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом просила суд відмовити. Разом з тим, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі, у задоволенні позовних вимог за первісним позовом просив суд відмовити. Разом з тим, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не з`явилась, але надала до суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору. Представник [INFO] про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, заяв щодо вирішення спору до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 26 серпня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Як убачається зі змісту первісного та зустрічного позовів та не заперечується сторонами, після повернення [PERSON] до України та погіршення сімейних відносин між нею та [PERSON] , останній разом із їх спільним сином [PERSON] переїхав проживати до іншої квартири за адресою: [ADDRESS] , та самостійно займається вихованням та утриманням сина, слідкує за станом його здоров`я, виявляє інтерес до його внутрішнього світу, забезпечує йому комфортне життя та створює для цього всі необхідні умови, а [PERSON] залишилась проживати разом з їх спільним сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та самостійно займатись його вихованням та утриманням. Згідно акту обстеження умов проживання від 08.07.2024 року, складеного представниками Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, у 3-кімнатній квартирі [ADDRESS] , проживають: [PERSON] - мати дитини, тобто позивач у цій справі за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом, та малолітній [PERSON] , у квартирі створені належні умови для проживання дитини. Згідно акту обстеження умов проживання від 09.07.2024 року, складеного представниками Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, у 4-кімнатній квартирі [ADDRESS] , проживають: [PERSON] - батько дитини, тобто відповідач у цій справі за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, малолітній [PERSON] та [PERSON] - баба дитини, у квартирі створені належні умови для проживання дитини. Відповідно до довідки сімейного лікаря [PERSON] від 08.07.2024 року, [PERSON] спостерігається у сімейного лікаря [PERSON] , на протязі 2024 року здоров`ям дитини переймається батько, [PERSON] , який на протязі року приводив дитину на прийоми. Дитина вакцинована згідно календаря щеплень, згоду на вакцинацію підписував батько. Догляд за дитиною здійснюється задовільно, своєчасно. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, [PERSON] є учасником і керуючим Адвокатського бюро «ОЛЕКСАНДРА РИСІНА», має достатній фінансовий стан, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2023 рік та самостійно здійснював оплату перебування сина [PERSON] у приватному дитячому садочку «Талантвілль», що створений ФОП [PERSON] та який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є ближчим до його місця проживання, ніж [PERSON] , на підтвердження чого до матеріалів справи долучено відповідні платіжні квитанції від 29.04.2024 року на суму 1 030 грн., від 06.05.2024 року на суму 1 500 грн., від 10.05.2024 року на суму 2 150 грн., від 22.05.2024 року на суму 1 450 грн., від 31.05.2024 року на суму 1 020 грн. Крім того, [PERSON] також здійснював оплату вартості тренувань сина [PERSON] з бразильського джиу-джитсу, які проводить голова Дніпропетровської обласної організації джиу-джитсу, старший тренер збірної України з джиу-джитсу з «Неваза-системи» [PERSON] , що підтверджується квитанціями від 07.09.2024 року на суму 700 грн., від 05.10.2024 року на суму 700 грн., від 04.11.2024 року на суму 700 грн., від 07.01.2025 року на суму 700 грн., від 13.02.2025 року на суму 700 грн., від 14.03.2025 року на суму 450 грн., від 13.04.2025 року на суму 450 грн., від 12.05.2025 року на суму 700 грн., від 06.06.2025 року на суму 700 грн., від 17.08.2025 року на суму 700 грн., від 01.09.2025 року на суму 900 грн., від 06.11.2025 року на суму 900 грн.; оплату вартості додаткових витрат на шкільне навчання [PERSON] , що підтверджується квитанціями від 15.01.2025 року на суму 250 грн., від 30.05.2025 року на суму 448,90 грн., від 07.10.2025 року на суму 278 грн.; оплату витрат на перебування та відпочинку сина [PERSON] у дитячому таборі « [INFO] » (ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] ), що підтверджується платіжними інструкціями квитанціями від 27.10.2024 року на суму 5 670 грн., від 11.12.2024 року на суму 13 230 грн., від 23.01.2025 року на суму 26 900 грн., від 07.10.2025 року на суму 18 900 грн.; від 25.11.2025 року на суму 29 900 грн. Разом з тим, [PERSON] , в інтересах сина [PERSON] , було укладено з ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ОСВІТНІЙ ЦЕНТР» Договір №391018679 від 13.05.2024 року, згідно якого [PERSON] буде проходити навчання за навчальною програмою та графіком занять «комп`ютерного табору» Вase Camp в липні 2024 року, що також підтверджується даним Договором та платіжними квитанціями від 13.05.2024 року на суму 2 700 грн. та від 06.07.2024 року на суму 2 700 грн. Відповідно до електронного повідомлення сімейного лікаря ФОП [PERSON] №9697-8590-2411-5215 від 12.06.2024 року, [PERSON] був поставлений діагноз Дитячий ідіоматичний сколіоз, поперековий відділ та згідно рекомендацій сімейного лікаря [PERSON] з 18 червня 2024 року по 01 липня 2024 року проходив лікування в ДП «САНАТОРІЙ СЛАВУТИЧ» імені Б.В.Пашковського приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ», що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру №414 від 18.06.2024 року на суму 4 480 грн., платником за якою є [PERSON] . Разом з тим, як також убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, [PERSON] має стабільний фінансовий стан, що підтверджується відомостями з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 2001 року по 2023 рік та самостійно забезпечує сину [PERSON] інтелектуальний, фізичний та духовний розвиток, відвідує разом із ним спортивний клуб, організувала для нього навчання з англійської та німецької мови за допомогою репетитора, оплачує відвідування ним спортивної секції, відпочинок у таборі тощо, що підтверджується долученими нею до матеріалів справи копіями платіжних документів. Між тим, сторони у справі зазначають, що на даний час існує необхідність вирішення питання щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання синів позивачем та відповідачем, визначення місця проживання дітей, що необхідно задля врегулювання вирішення будь-яких питань пов`язаних із забезпеченням життя дітей, позаяк позивач за первісним позовом має намір знову виїжджати за кордон разом із дітьми, проти чого заперечує відповідач за первісним позовом. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, згідно наданого виконкомом Саксаганської районної у місті ради висновку щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , виконком повідомив, що наразі батьки дітей проживають окремо, батько зареєстрований та проживає разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а мати зареєстрована та проживає разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За зазначеними адресами створені належні умови для проживання дітей. Відповідно до інформації суб`єктів взаємодії, батьки дітей належним чином виконують батьківські обов`язки. Таким чином, орган опіки та піклування під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як визначено ст.ст. 141, 153 СК України, яка кореспондується зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ст. 157 СК України, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У розумінні положень ч.ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Кожний із батьків не позбавлений права піднімати питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866, для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 року по справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Разом з тим, у постанові від 11.12.2023 року у справі №607/20787/19 Верховний Суд зазначив, що суди, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Інститут, як визначення місця проживання дитини з одним із батьків, тобто самостійне виховання і утримання дитини, насамперед, спрямований визначати з ким із батьків буде проживати дитина в разі припинення шлюбних відносин, а також має на меті: забезпечити право дитини на належне батьківське виховання; забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним; покласти обов`язок щодо сплати аліментів на того з батьків, хто проживає окремо від дитини; надати право одному з батьків в інтересах дитини без отримання згоди іншого, вирішувати питання щодо: виїзду дитини за кордон, реєстрації зняття з місця реєстрації дитини, влаштування в дошкільний/навчальний заклад, отримання медичної допомоги тощо; заборонити одному з батьків без згоди іншого змінювати місце проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Між тим, у даній справі, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні викладених вище правових норм, які б свідчили про неможливість проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком, а малолітнього [PERSON] - разом із матір`ю. З наявних у матеріалах справи письмових доказів убачається, що малолітній [PERSON] фактично проживає разом із батьком, який забезпечує йому повний і гармонійний розвиток, займається його вихованням, дбає про стан його здоров`я та матеріальне забезпечення, натомість, малолітній [PERSON] фактично проживає разом із матір`ю, яка у свою чергу забезпечує йому гармонійний розвиток та належні умови проживання. Таким чином, як матір, так і батько забезпечують, кожен окремо, дитині, яка з нею/ним проживає, повний і гармонійний розвиток та рівень життя, необхідний для такого розвитку, дитина має відповідні соціальні контакти, а батько та матір здатні забезпечити дитину усім необхідним, мають житло, в якому створено умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання і виховання дитини. Суд вважає необхідним зазначити, що виховання дитини - це процес заохочення та підтримки фізичного, емоційного, соціального та інтелектуального розвитку дитини від народження до дорослості; також комплекс прав, обов`язків та відповідальності в цьому питанні з точки зору законодавства. Батьківство/материнство стосується виховання дітей та не обмежується ексклюзивністю біологічної спорідненості. При цьому, суд зазначає, що [PERSON] не надано доказів її участі в підтримці сина [PERSON] , його фізичному, емоційному, соціальному та інтелектуальному розвитку, так само як і не надано таких доказів [PERSON] на підтвердження його участі в підтримці сина [PERSON] , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог в частині установлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] малолітнього сина [PERSON] та факту самостійного виховання та утримання [PERSON] малолітнього сина [PERSON] . Разом з тим, враховуючи все вищенаведене, а також інтереси малолітніх дітей, їх право на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, беручи до уваги отримані та досліджені судом докази, суд також вважає за можливе визначити місце проживання сина [PERSON] разом з його батьком - [PERSON] , а сина [PERSON] разом з його матір`ю - [PERSON] , що відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Між тим, суд наголошує, що визначення таким чином місця проживання малолітніх дітей не повинно негативно впливати на взаємовідносини дітей з тим із батьків, хто проживає окремо, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не обмежує у праві на спілкування з дитиною та участі у її вихованні і можливості реалізувати свої права шляхом домовленості з іншим із батьків дитини. Окрім того, суд підкреслює необхідність налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту між кожним із них із дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. На підставі викладеного,

Outcome: partial