Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» Романенко М.Е., через систему «Електронний суд» звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (код ЄДР 38750239) заборгованість за кредитним договором № 204735 від 26.06.2018 року у загальному розмірі 20 303,54 грн., яка складається з: суми заборгованості 15 513,73 грн., суми інфляційних втрат 3 392,30 грн., суми 3% річних 1 397,51 грн. Також просить стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову до суду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.06.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та гр. [PERSON] (позичальник, відповідач) укладено договір про надання фінансового кредиту № 204735. Відповідно до індивідуальної частини договору № 204735 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 3446,58 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 204735 від 26.06.2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 3446,58 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15513,73 грн., а саме : сума основного боргу 3446,58 грн.; сума боргу за процентами - 1861,15 грн.; сума боргу за пенею та штрафами 10206,00 грн.. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Щодо строків позовної давності, позивач зазначає, що до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, позивачем застосовано позицію Верховного суду, яка була викладена в постанові по справі № 679/1136/21 від 07 вересня 2022 року: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Також позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 2 березня 2022 року РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29 вересня 2022 р. у справі № 500/1912/22 дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами - може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду». Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено п.19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї, до суду з клопотаннями або заявами стосовно розгляду даної справи не зверталася. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно дослідивши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 26.06.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та гр. [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 204735. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти (на умовах повернення, платності, строковості) в розмірі 3500 грн., з встановленим строком користування на 30 днів. Крім цього, 26.06.2018 року, відповідачем було підписано та отримано графік платежів. Відповідача також проінформовано про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту. Відповідно до індивідуальної частини договору № 204735 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 3446,58 грн. строком дії на 30 днів, що підтверджується листом ТОВ «Авентус Україна» за № 6660/25-Е від 15.07.2025 року про підтвердження видачі на платіжні картки клієнтів онлайн кредитів, право вимоги по яким було передано ТОВ «Він Фінанс та листом ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» Вих.№5713-ВП від 15.07.2025 про успішні перекази коштів в національній валюті на картки клієнтів. Згідно розрахунку заборгованості по Договору № 204735 від 26.06.2018 року, укладеного позичальником [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що позичальник заборгував кредитору суму заборгованості в розмірі 15 513,73 грн. яка складається з: суми основного боргу 3446,58 грн., суми боргу за відсотками 1861,15 грн. суми боргу за пеню і штрафами 10 206,00 грн.. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК). 12.04.2018 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК "Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №1, а 30.01.2019р. на виконання Договору факторингу було укладено Додаткову угоду №11 та підписано Реєстр прав вимоги №12 про те, що на умовах вищезазначеного договору клієнт відступив Фактору Право вимоги по ряду боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] , на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання коштів у позику на умовах договору № 204735 від 26.06.2018 року. Оскільки 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» то ТОВ «ВІН ФІНАНС» є належним позивачем, що набув права кредитора відносно відповідача та, вважаючи наявність в нього права щодо рахування інфляційних втрат нарахував їх в розмірі 3 392,30 грн. та 1 397,51 грн. в якості 3 % річних. Беручи до уваги те, що інфляційні витрати були нараховані з моменту набуття фактором права вимоги до відповідача і до початку введеного в дію режиму воєнного стану на території України (24.02.2022), та відсутністю заперечень від відповідача стосовно їх розміру суд вважає їх законними. Суд погоджується з доводами позову, що з відповідача слід стягнути штрафні санкції, передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором. На основі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за вищевказаним кредитом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно строків позовної давності то за змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (частина четверта статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Кодексу. Таким чином, сторони кредитного договору зі встановленням строку дії договору, встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати платежів. Під час звернення до суду із вказаним позовом ТОВ «ВІН ФІНАНС» просило поновити строк позовної давності посилаючись на коронавірусну хворобу та введення воєнного стану на території України, що призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора. Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23.11.2016 р., згідно якого, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку в силу ч.3 цієї статті, та, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно ст.ст.257, 267 ч.3 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, що подана до ухвалення остаточного рішення. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Проаналізувавши вимоги закону, щодо позовної давності, суд приходить до наступного. Враховуючи позицію Верховного суду, яка була викладена в пункту 12 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX про продовження строків для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 вересня 2022 р. у справі №500/1912/22 та п. 19 розділу «Прикінцевих положень» ЦК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача та поновити строк позовної давності для подання позову до суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оскільки позовні вимоги за результатом розгляду справи підлягають повному задоволенню, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, ТОВ «ВІН ФІНАНС»» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн. Окрім того, на підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав: копію договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 року, копію додаткової угоди до договору №33, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та акт підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом. Виходячи з встановлених обставин та норм процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази про понесення ТОВ «ВІН ФІНАНС» судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи є достатніми, допустимими і достовірними, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved