Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про захист прав споживачів банківських послуг шляхом стягнення коштів, визнання зобов`язання припиненим, посилаючись на те, що вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», користувалась карткою № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ) та карткою № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ). Отже, вона є споживачем банківських послуг в розумінні ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 1, 6 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Зазначає, що увечері 08.10.2024 (та частково вранці 09.10.2024) з її карткових рахунків, відкритих у АТ КБ «Приватбанк», відбулися списання грошових коштів на суму: 101 937, 50 грн. (з рахунку [NUMBER] ), частинами по 1507,50 грн., 18090 грн., 8040 грн., 74100 грн., 200 грн. При цьому перед списанням сум, починаючи із 18090 грн., на її картку надійшли кредитні кошти, які нею не замовлялися, а кредитний договір нею не укладався, на суму 100 000 грн., які в подальшому також були списані з картки (в тому числі із частиною особистих коштів позивача). Більшість списань відбулися в проміжок часу з 20:10 до 20:41 08.10.2024, а 200 грн. були додатково зняті о 08:03 09.10.2024; 134 569, 50 грн. (з рахунку [NUMBER] ), частинами по 30 019, 35 грн., 30 019, 35 грн., 7246,05 грн., 30 019, 35 грн., 19667,85 грн., 17597,55 грн. Списання відбувалися у проміжку часу між 20:10 та 20:15 08.10.2024. Усі списання відбулися за рахунок кредитних коштів. Списання коштів в обох випадках відбулося шахрайським шляхом, без відома та без санкціонування позивачкою. У своєму листі на ім`я АТ КБ «Приватбанк» від 12.10.2024, позивач вказала, що ввечері 08.10.2024 на її абонентський номер [NUMBER] зателефонувала на разі не встановлена особа, яка представилася співробітником компанії «Київстар», повідомивши про проблеми з телефоном позивачки і попередивши, що на її номер надійде sms-повідомлення, в якому буде код і цей код необхідно продиктувати, що і було зроблено позивачкою, яка після цього телефоном не користувалася, їй ніхто не телефонував і ні від кого не надходили повідомлення, і сама позивачка також не мала потреби комусь телефонувати чи писати повідомлення. Вранці 09.10.2024 виявила, що її абонентський номер не працює. Одразу звернулася з цього приводу до компанії «Київстар» (з телефонного номеру свого чоловіка), де була повідомлена, що її абонентський номер заблокований у зв`язку із шахрайським зламом і їй потрібно з паспортом прибути в офіс/відділення компанії. Уже прибувши особисто з паспортом до компанії «Київстар», довідалася, що на відновлення її абонентського номеру піде від 1 до 14 днів. Одразу запідозривши, що шахрайський злам абонентського номеру (який є також фінансовим номером у відносинах з АТ КБ «Приватбанк») може тягнути за собою шахрайські дії і з картковими рахунками, позивачка одразу з телефонного номеру співробітниці компанії «Київстар» [NUMBER] зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» (3700) з вимогою заблокувати її картки. Також позивачка невідкладно звернулася до відділення АТ КБ «Приватбанк», де менеджер повідомила про списання коштів з її карткових рахунків на вищевказані суми та надала відповідні виписки з рахунків. Після того позивачка звернулася до Черкаського районного управління поліції із заявою про вчинене щодо неї кримінальне правопорушення, яка була зареєстрована і наступного дня, 10.10.2024 відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за номером 12024250310003369 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Позивачку залучено до участі в кримінальному провадженні в якості потерпілої. Крім зазначеного, позивачка також застрахувала свої ризики, пов`язані із незаконним отриманням грошових коштів із карткових рахунків та іншими подібними несанкціонованими списаннями/зняттями грошових коштів, розміщених на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» (усі ризики перелічені у пункті 5, та підпунктах 6.1.1 - 6.1.13 страхового полісу) у страховій компанії «ВУСО» (електронний поліс № DNHESKM 227U68U від 30.08.2022). Загальна страхова сума на час придбання полісу була визначена у 50000 грн., проте ліміт відповідальності страховика за ризиками, визначеними у підпунктах 6.1.1-6.1.13 полісу, встановлено у розмірі 50% від страхової суми (тобто, 25000 грн.). Страховою компанією вказаний випадок було визнано як страховий та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 25 000 грн. Вважає, що було порушено її права як споживача фінансових (банківських) послуг, які випливають із ст. 1071, 1073, 1092 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Вказує, що відповідач АТ КБ «Приватбанк» не забезпечив належної безпеки для її рахунків, відкритих у цій банківській установі, а дізнавшись про шахрайське списання значної суми коштів - не вжив заходів до відновлення балансу на рахунках позивачки, а на її лист, надісланий невдовзі після вищеописаних подій, відповів фактичною відмовою. У зв`язку з цим, з метою відновлення залишку коштів [PERSON] на рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» до рівня, який існував до проведення несанкціонованих списань станом на 08.10.2024 року, просить стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] із зарахуванням коштів на зазначений рахунок - 101 937 гривень 50 копійок. Визнати припиненими усі зобов`язання [PERSON] перед акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з погашення кредитної заборгованості, що утворилися внаслідок не санкціонованих позивачкою операцій по рахунку № [NUMBER] , проведених в період часу з 20:10 08.10.2024 по 08:03 09.10.2024. З метою відновлення залишку коштів [PERSON] на рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» до рівня, який існував до проведення несанкціонованих списань станом на 08.10.2024 року, стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] із зарахуванням коштів на зазначений рахунок - 134 569, 50 грн. Визнати припиненими усі зобов`язання [PERSON] перед акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з погашення кредитної заборгованості, що утворилися внаслідок не санкціонованих позивачкою операцій по рахунку № [NUMBER] , проведених в період часу з 20:10 до 20:15 08.10.2024. Ухвалою від 10 січня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03 лютого 2025 року позивачем подано заяву про зміну предмета позову, по якій просила прийняти зміну предмету позову шляхом доповнення новою позовною вимогою та разом із первісними позовними вимогами розглянути також вимогу № 5: Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень. 13 лютого 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року прийнято заяву позивача про зміну предмета позову. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 21 лютого 2025 року позивачем подано відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач та її адвокат позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», користувалась карткою № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ) та карткою № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ). Увечері 08.10.2024 (та частково вранці 09.10.2024) з карткових рахунків позивача, відкритих у АТ КБ «Приватбанк», відбулися списання грошових коштів на суму: 101 937, 50 грн. (з рахунку [NUMBER] ), частинами по 1507,50 грн., 18090 грн., 8040 грн., 74100 грн., 200 грн. При цьому перед списанням сум, починаючи із 18090 грн., на картку позивачки надійшли кредитні кошти, які нею не замовлялися, а кредитний договір нею не укладався, на суму 100 000 грн., які в подальшому також були списані з картки (в тому числі із частиною особистих коштів позивача). Більшість списань відбулися в проміжок часу з 20:10 до 20:41 08.10.2024, а 200 грн. були додатково зняті о 08:03 09.10.2024; 134 569, 50 грн. (з рахунку [NUMBER] ), частинами по 30 019, 35 грн., 30 019, 35 грн., 7246,05 грн., 30 019, 35 грн., 19667,85 грн., 17597,55 грн. Списання відбувалися у проміжку часу між 20:10 та 20:15 08.10.2024. Усі списання відбулися за рахунок кредитних коштів. Списання коштів в обох випадках відбулося шахрайським шляхом, без відома та без санкціонування позивачкою. У своєму листі на ім`я АТ КБ «Приватбанк» від 12.10.2024, позивач вказала, що ввечері 08.10.2024 на її абонентський номер [NUMBER] зателефонувала на разі не встановлена особа, яка представилася співробітником компанії «Київстар», повідомивши про проблеми з телефоном позивачки і попередивши, що на її номер надійде sms-повідомлення, в якому буде код і цей код необхідно продиктувати, що і було зроблено позивачкою, яка після цього телефоном не користувалася, їй ніхто не телефонував і ні від кого не надходили повідомлення, і сама позивачка також не мала потреби комусь телефонувати чи писати повідомлення. Вранці 09.10.2024 виявила, що її абонентський номер не працює. Одразу звернулася з цього приводу до компанії «Київстар» (з телефонного номеру свого чоловіка), де була повідомлена, що її абонентський номер заблокований у зв`язку із шахрайським зламом і їй потрібно з паспортом прибути в офіс/відділення компанії. Уже прибувши особисто з паспортом до компанії «Київстар», довідалася, що на відновлення її абонентського номеру піде від 1 до 14 днів. Одразу запідозривши, що шахрайський злам абонентського номеру (який є також фінансовим номером у відносинах з АТ КБ «Приватбанк») може тягнути за собою шахрайські дії і з картковими рахунками, позивачка одразу з телефонного номеру співробітниці компанії «Київстар» [NUMBER] зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» (3700) з вимогою заблокувати її картки. Також позивачка невідкладно звернулася до відділення АТ КБ «Приватбанк», де менеджер повідомила про списання коштів з її карткових рахунків на вищевказані суми та надала відповідні виписки з рахунків. Після того позивачка звернулася до Черкаського районного управління поліції із заявою про вчинене щодо неї кримінальне правопорушення, яка була зареєстрована і наступного дня, 10.10.2024 відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за номером 12024250310003369 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Позивачку залучено до участі в кримінальному провадженні в якості потерпілої. Крім зазначеного, позивачка також застрахувала свої ризики, пов`язані із незаконним отриманням грошових коштів із карткових рахунків та іншими подібними несанкціонованими списаннями/зняттями грошових коштів, розміщених на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» (усі ризики перелічені у пункті 5, та підпунктах 6.1.1 - 6.1.13 страхового полісу) у страховій компанії «ВУСО» (електронний поліс № DNHESKM 227U68U від 30.08.2022). Загальна страхова сума на час придбання полісу була визначена у 50000 грн., проте ліміт відповідальності страховика за ризиками, визначеними у підпунктах 6.1.1-6.1.13 полісу, встановлено у розмірі 50% від страхової суми (тобто, 25000 грн.). Страховою компанією вказаний випадок було визнано як страховий та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 25 000 грн. Позивач звертаючись до суду з позовом вказала, що відповідач АТ КБ «Приватбанк» не забезпечив належної безпеки для її рахунків, відкритих у цій банківській установі, а дізнавшись про шахрайське списання значної суми коштів - не вжив заходів до відновлення балансу на рахунках позивачки, а на її лист, надісланий невдовзі після вищеописаних подій, відповів фактичною відмовою. Вважає, що було порушено її права як споживача фінансових (банківських) послуг, які випливають із ст. 1071, 1073, 1092 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Відповідач проти позовних вимог заперечив, у відзиві на позовну заяву вказав, що, дійсно, між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» діють правовідносини щодо відкриття, ведення, обслуговування карткових рахунків, їх функціонування та кредитування на підставі підписаних сторонами Анкет-заяв про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, який в цілому є Договором про надання банківських послуг. Договір про надання банківських послуг за своєю правовою природою є змішаним договором та включає в себе в тому числі умови договору банківського рахунка з використанням електронного платіжного засобу та договору кредитування карткового рахунку, який є підставою для відкриття карткових/поточних рахунків клієнтам Банку та видачі до них платіжних/кредитних карток, а також видачу кредитних коштів. Отже, Позивач як клієнт Банку і Банк перебувають у цивільних (приватноправових) відносинах щодо відкриття, ведення та обслуговування банківського рахунку та його кредитування, користування електронним платіжним засобом, які регулюються договором, укладеним між ними, та чинним законодавством України (загальним і спеціальним). У зв`язку з отриманням банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" Позивач була і користувачем системи дистанційного обслуговування - платіжного застосунку Приват24. При цьому, Позивач наголошує, що вказані операції стали можливими шляхом шахрайства третіх осіб, оскільки вона не передавала стороннім особам реквізити карток та іншу інформацію, яка б сприяла проведенню оспорюваних транзакцій. Представник відповідача зазначив, що на фінансовий номер телефону [PERSON] - [NUMBER] , за яким вона обслуговується в АТ КБ "ПриватБанк", за період списання коштів надходив дзвінок від невстановленої особи, яка представилася співробітником компанії «Київстар», повідомивши про проблеми з телефоном позивача і попередивши, що на її номер надійде sms-повідомлення, в якому буде код і цей код необхідно продиктувати, що і було зроблено позивачкою. Для підтвердження вказаної інформації служби безпеки АТ КБ ПриватБанк було здійснено службову перевірку в ході якої з`ясовано, зокрема: дані на клієнта, підтвердження переказів на карти іншого банку, розблокування карт доступу до Приват24 в зв`язку з поводженням з іншого мобільного пристрою, з метою ідентифікації позивач надавала інформацію дату народження, місце народження, місце мешкання, місце отримання заробітної плати, дату народження чоловіка. Змін ПІН-коду карт по клієнту [PERSON] , ІПН [NUMBER] , станом на 08.10.2024 року не зафіксовано. В даному випадку, позивачем не надано будь-яких доказів постановлення вироку або іншого судового рішення, яке набрало законної сили, щодо незаконного заволодіння вказаними грошовими коштами та здійснення інших незаконних операцій, на які вона посилається. Позивач своїми діями (бездіяльністю) сприяла незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, і подальшому отриманню грошових коштів, у зв`язку з чим Банк не несе відповідальності за проведені операції. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14, від 20.11.2019 у справі № 577/4224/16, від 17.06.2021 у справі № 759/4025/19, від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 та інших. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від03.07.2019 у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на яку є посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Судом встановлено, що 09.10.2024 [PERSON] звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої 10.10.2024 за даним фактом Черкаським РУП ГУНП у Черкаській області внесено відомості до ЄРДР № 12024250310003369 за ч.4 ст.190 КК України. 12.10.2024 [PERSON] звернулася до відповідача з заявою в якій просила провести службове розслідування за фактом несанкціонованого списання коштів з її карткових рахунків, відновити залишок коштів на рахунках до рівня, що існував до моменту виконання операцій щодо несанкціонованого списання коштів. 17.10.2024 банк надав позивачу відповідь про те, що кошти Банком не можуть бути повернені, оскільки переказ коштів з карток був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24, вхід в який був здійснений під авторизацією [PERSON] . Також був оформлений договір «Кредит готівкою». Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації [PERSON] . Крім цього, за результатами проведеної АТ КБ «Приватбанк» перевірки встановлено, що службовою перевіркою також з`ясовано, зокрема: дані на клієнта, підтвердження переказів на карти іншого банку, розблокування карт доступу до Приват24 в зв`язку з поводженням з іншого мобільного пристрою, з метою ідентифікації позивач надавала інформацію про дату народження, місце народження, місце проживання, місце отримання заробітної плати, дату народження чоловіка. Змін ПІН-коду карт по клієнту [PERSON] , ІПН [NUMBER] , станом на 08.10.2024 року не зафіксовано. На виконання ухвали суду від 13.02.2025 року ПрАТ «Київстар» надано до суду інформацію щодо телефонного номеру - [NUMBER] . Зокрема, зазначено, що електронні комунікаційні послуги по даному телефонному номеру до 12 год. 54 хв. 09.10.2024 року надавалися на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» знеособлено (анонімно) без укладання письмового договору або реєстрації та за жодною особою номер зареєстрований не був. Відповідно, відсутні достатні законні підстави вважати, що саме [PERSON] була користувачем телефонного номеру [NUMBER] , зокрема до 12 год. 54 хв. 09.10.2024 року. З 12 год. 54 хв. 09.10.2024 року електронні комунікаційні послуги за вказаним телефонним номером надаються відповідно до публічного договору та вказаний номер зареєстрований за абонентом передплаченого зв`язку - фізичною особою [PERSON] . Також надано інформацію про з`єднання (вхідні та вихідні телефонні дзвінки з прив`язкою до базових станцій, які були зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» в період часу з 00 год. 00 хв. 08.10.2024 року по 12 год. 54 хв. 09.10.2024 року. 08.10.2024 року о 21 го. 14 хв. телефонний номер [NUMBER] було заблоковано Компанією на підставі наявності ознак порушення підпункту 14 п. 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11.04.2012 рок № 295 та недотримання вимог п. 3.1 Умов надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар». 09.10.2024 року о 13 год. 03 хв. зафіксоване письмове звернення [PERSON] до Оператора з приводу розблокування телефонного номеру. 10.10.2024 року о 08 год. 19 хв. Номер було розблоковано. В судовому засіданні здійснено прослуховування аудіозаписів розмови з оператором АТ КБ «ПривтБанк», під час яких встановлено, що особа жіночої статі, яка представилася як [PERSON] подзвонивши до АТ КБ Приватбанку по номеру 3700 та спілкувалася з оператором Відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Оксенією (розмова 08.10.2024 року о 20.00.55), повідомила: «що адмінка Приват 24 заблоковано в зв`язку з покупкою нового телефон модель девайса - NOKIA C32/ NOKIA і про розблокування адмінка Приват 24», також Відповідач підтвердив що «по даним сервісу (adminka.privat24.ua - зелена адмінка Приват24 - Зміни акаунту Приват24) по клієнту [PERSON] в період 08.10.2024 19:48:50 (телефон заблоковано) 08.10.2024 20:09:58 зміни в обліковому запису без зміни _LOGIN з використанням іншого пристрою з [PERSON] ». Зміна проводилась з послідуючим спілкуванням (ID 805412573 024-10-08 20:00:55 (звернення про розблокування телефону) - https://vrs .privatbank. ua/vrs9 /records/ 805412573 ) з метою зняття обмежень пов`язане з входженням з іншого пристрою, при ідентифікації було вказано дату народження, місце народження, дату народження чоловіка та по даним сервісу ( [INFO] в ходи в Приват24 ) по клієнту [PERSON] , в наявності нетиповий пристрій imei - ADADF1FA65655CA9, Модель девайса - NOKIA C32|NOKIA.» Тож, з метою зняття обмежень пов`язане з входженням з іншого пристрою при розмові з оператором АТ КБ «Приватбанк» оператором Оксенією були задані питання до особи, яка представлялась [PERSON] . При ідентифікації було вказано дату народження, де народилась, дату народження чоловіка. Проте оператор Відповідача отримавши не вірну відповідь від особи на питання про місце народження клієнтки (особа відповіла - м. Черкаси), а вірним є - с. Дятловичі, Лунінецького району, Брестської області, здійснила розблокування акаунту клієнтки/Позивачка в Приват24, після чого було здійснено несанкціоноване списання коштів з рахунків Позивачки, в тому числі кредитних коштів. Списання коштів відбулося в проміжок часу з 20:10 до 20:41 фактично за 31 хвилину списалися кошти в сумі 236 303,45 грн. Також, при розмові оператором АТ КБ «Приватбанку» з особою, яка представилася [PERSON] . Відповідачем було обрані для перевірки даних та ідентифікації Позивачки, прості питання, такі як: прізвище ім`я та по-батькові позивачки, її дату народження, місце проживання та місце роботи. В даному випадку, суд погоджується з позицією позивача про те, що ці питання є у вільному доступі в інтернеті. Доступ до цієї інформації шахраї можуть отримувати з відкритих джерел, зокрема з декларацій з Єдиного державного реєстру декларацій НАЗК, оскільки Позивачка є державним службовцем і щорічно надає декларацію, в якій зазначається: прізвище ім`я та по-батькові позивачки, її дату народження, місце проживання та місце роботи, дату народження чоловіка. Крім того з інших відкритих та публічних баз даних, таких як Державний реєстр речових прав на нерухоме майно є вказана інформація про Позивачку та її чоловіка. Натомість, жодний оператор Відповідача АТ КБ «Приватбанку» при спілкування 08.10.2024 року з особою не запитали інформацію, яку знає тільки Позивачка, а саме «кодове слово-дівоче прізвище матері Позивачки», яке Позивачка вказала при оформлені банківської картки у відділені АТ КБ Приватбанку. Саме дане кодове слово було встановлено для ідентифікації Позивачки під час звернення до банку з метою здійснення операцій та захисту її коштів та рахунків. Крім того, позивач в судовому засіданні та допитаний свідок [PERSON] підтвердили, що на даний час у Позивачки уже сім років один телефон марки HUAWEI і ніколи не було телефону марки NOKIA C32/ NOKIA. Даної марки телефону немає ні у Позивачки, ні у чоловіка (марка телефона чоловіка Rеdmi). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачка не вчиняла жодних дій для сприяння шахрайському списання коштів з її карт, не здійснювала жодних дій та не розголошувала інформацію, що могли б сприяти доступу третіх осіб до банківської інформації Позивачки. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище. Відповідно до п.п. 143, 146, 147Постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29.07.2022 № 164 надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд враховує, що відповідач зверталась до банку про проведення службового розслідування, і до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на зняття коштів з рахунку. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за картками, її особових рахунків, акаунту чи додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Отже, судом встановлено, що позивачка як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з рахунків позивачки відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулися до правоохоронних органів. Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для відмови у позові. Окрім того, відповідач, як банк, не проявив жодної уваги до того, що позивач, як клієнт, раптово почала здійснювати перекази кошти коштів з власних рахунків в чималих розмірах та додатково оформила кредитні кошти, які також відразу були перераховані на рахунок іншої особи. Чому в такому випадку банк щодо операцій, які очевидно виглядали незвичними для клієнта та підозрілими, не застосував будь-яких додаткових засобів верифікації, або не запросив клієнта для особистого підтвердження операції у відділення банку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду звертала увагу на те, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є ефективним та приведе до їх відновлення і тим самим спростовує твердження відповідача про це. За таких обставин, позов належить задовольнити та з метою відновлення залишку коштів [PERSON] на рахунку № [NUMBER] в AT КБ «ПриватБанк» до рівня, який існував до проведення несанкціонованих списань станом на 08.10.2024 року, стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код 14360570) на користь [PERSON] із зарахуванням коштів на зазначений рахунок 101 937 грн. 50 коп.; визнати припиненими усі зобов`язання [PERSON] перед Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з погашення кредитної заборгованості, що утворилися внаслідок не санкціонованих операцій по рахунку № [NUMBER] , проведених в період часу з 20:10 08.10.2024 по 08:03 09.10.2024. З метою відновлення залишку коштів [PERSON] на рахунку № [NUMBER] в AT КБ «Приватбанк» до рівня, який існував до проведення несанкціонованих списань станом на 08.10.2024 року, стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] із зарахуванням коштів на зазначений рахунок 134 569, 50 грн.; визнати припиненими усі зобов`язання [PERSON] перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з погашення кредитної заборгованості, що утворилися внаслідок не санкціонованих операцій по рахунку № [NUMBER] , проведених в період часу з 20:10 до 20:15 08.10.2024. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. суд зазначає наступне. Так відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті неналежних дій відповідача, з позивача було безпідставно списані грошові кошти в значній сумі, в результаті чого позивач зазнала душевних страждань в зв`язку з втратою значної суми коштів, неможливістю їх використання на власний розсуд. Суд вважає доведеними обставини, викладені у позові, а докази надані в процесі розгляду справи обґрунтованими. В даному випадку існує, як сам факт спричинення шкоди, так і протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками для позивача. За таких обставин, позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткого задоволення в розмірі 2 000 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в сумі 3 028 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial