Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бабій Н. І., звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав стосовно малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 вересня 2022 року сторони зареєстрували шлюб у Баришівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального управління юстиції. У цьому шлюбі народилися [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є спільними дітьми сторін. Водночас спільне життя сторін не склалося, через що вони не проживають разом та не підтримують сімейних стосунків. Відповідачка не проживає із позивачем та дітьми. [PERSON] не цікавився життям та здоров`ям дочки і сина, має шкідливі звички, які можуть негативно вплинути на здоров`я дітей. Відповідачка часто зловживає алкогольними напоями і неодноразово перебувала в стані алкогольного сп`яніння в присутності своїх дітей, чим наражала їх на небезпеку. Матеріально [PERSON] також не утримує своїх малолітніх дітей. На сьогоднішній день відповідачка залишила дітей та позивача і з ними не проживає. Однак під час спільного проживання сторін разом із дітьми, [PERSON] , будучи у нетверезому стані часто влаштовувала сварки та конфлікти,а також вчиняла домашнє насильство у присутності дітей. Відповідачка неодноразово викликалась у службу в справах дітей у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків, однак жодного разу на запрошення вона не приходила. Враховуючи вищенаведене, можна прийти до висновку, що відповідачка самоусунулася від батьківського обов`язку щодо піклування про фізичний, духовний, моральний та соціальний розвиток своїх дітей, не піклується і про здоров`я дітей, веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями, що в свою чергу негативно впливає на розвиток дочки і сина. Отож, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вище наведене, [PERSON] вважає, що з відповідачки слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Даний розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Враховуючи викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі по 2 000,00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі № 607/26555/24; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21 березня 2025 року, матеріали цивільної справи № 607/26555/24 надіслано до Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для складення письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 22 липня 2025 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи №607/26555/24 з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 955 від 15 липня 2025 року «Про затвердження висновку про відібрання малолітніх дітей». 28 серпня 2025 року судом зареєстроване клопотання представника позивача - адвоката Бабій Н. І. про приєднання доказів, а саме: копії рішень та наказів щодо влаштування дітей у сім`ї патронатних вихователів. Суд протокольною ухвалою від 03 жовтня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 607/26555/24 до розгляду по суті. Позивач [PERSON] , його представник - адвокат Бабій Н. І. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав, які наведені у позові. Позивач додатково пояснював, що мати дітей ухиляється від виконання свого обов`язку, не намагається спілкуватися з дітьми, не провідує їх у місці їх теперішнього проживання, не цікавиться їх станом здоров`я та розвитком. Відповідачка [PERSON] в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подала. Заяв про розгляд справи у її відсутності чи про відкладення з поважних причин, на адресу суду не надходило. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судовому засіданні повідомив, що з червня 2025 року спільні діти сторін перебувають у сім`ї патронатного вихователя, оскільки при відвідуванні їх місця проживання було встановлено обставини, які унеможливлювали подальше перебування малолітніх [PERSON] та [PERSON] з матір`ю. Відтак, орган опіки та піклування підтримує наданий суду висновок про відібрання дітей від відповідачки, це є більш м`яке реагування на поведінку матері, на відміну від позбавлення її батьківських прав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що у неї під патронатом є діти [PERSON] та [PERSON] . Свідок забрала їх з лікарні 13 червня 2025 року, і з того часу перебування дітей продовжується. Батько приїздить до дітей, телефонує щодня, передає гроші і речі. Мати дітей телефонувала тільки на день народження, не приїжджала та в інший спосіб дітьми не цікавилася. Діти пам`ятають тільки тата, дівчинка почала говорити, однак мамою вважає свідка. Мати приїжджала до органу опіки в м. Бережани, куди також приїхала свідок з дітьми. Діти ще маленькі, побігали біля мами і вона поїхала. [PERSON] приїхала до дітей без нічого, а потім пішла у магазин, купила кашу і памперси. Більше візитів відповідачки і дзвінків, окрім днів народжень, не було. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її онукою, а [PERSON] - чоловік онуки. Вони мають спільних дітей [PERSON] і [PERSON] , яких передано під опіку, а до того вони всі проживали разом, на [ADDRESS] . Дітей забрали через маму, бо вона то є, то відсутня. Свідок просила онуку пролікуватися, але вона проти, часто перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що було причиною виклику поліції. [PERSON] цілий день спить, а вночі «лазить» невідомо де. Дітьми опікувався батько [PERSON] , але його забрали служити. Він попередньо хотів подавати в суд, але відкладав, думав, що онука виправиться. Заслухавши пояснення позивача, його представника, покази свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. 03 вересня 2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Баришівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17 листопада 2022 року Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [INFO] народився [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 жовтня 2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до довідок від 12 січня 2023 року № № 6117-7501497996, 6117-7501497997, від 15 лютого 2024 року № 6117-5003120332, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеними особами, їх зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 9 від 30 грудня 2024 року № 55, [PERSON] , 2022 року народження, відвідує даний дошкільний заклад з 01 вересня 2024 року. Дитина чиста, охайна, доглянута, забезпечена всім необхідним приладдям. Фізичний і психічний розвиток відповідає віку. Батько приймає активну участь у житті садочку, вчасно приводить і забирає дитину, оплачує за садок, відвідує батьківські збори та інші заходи. Мати життям дитини не цікавиться, у закладі з`являлась лише один раз, на батьківських зборах. Як вбачається із листа Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 26 листопада 2024 року №35157-2024, неодноразово надходили повідомлення щодо [PERSON] від [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, 06 лютого 2024 року надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що онука [PERSON] вчиняє відносно заявниці домашнє насильство в присутності дітей; 03 квітня 2024 року надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що дружина [PERSON] зателефонувала чоловікові та повідомила що перебуває у м. Києві, перевірку просить не проводити; 03 жовтня 2024 року надійшло повідомлення про те, що [PERSON] поводить себе неадекватно, погрожує фізичною розправою, забрав телефон; під час опрацювання повідомлення [PERSON] до працівників поліції із письмовою заявою звернувся [PERSON] , який повідомив, що його дружина [PERSON] вживає алкогольні напої, не здійснює належний догляд за їхніми малолітніми дітьми, веде аморальний спосіб життя, також вчиняє із ним конфлікти. За результатами цього звернення [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП та винесено тимчасовий заборонний припис; 18 жовтня 2024 року надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що [PERSON] не повернулась додому. Також Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей листом №30879-Ф/2024 від 03 грудня 2024 року інформувало про те, що 24 вересня 2024 року працівниками служби проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] та матері звернуто увагу на покращення санітарного стану квартири, створення належних умов для проживання та виховання малолітніх дітей. Також у цьому листі орган опіки зазначає, що впродовж 2024 року до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП надійшло три повідомлення про сім`ю [PERSON] : 03 лютого 2024 року - звернення [PERSON] про те, що її онука [PERSON] вчиняє щодо неї домашнє насильство; 1 жовтня 2024 року - у дворі будинку [ADDRESS] виявлено [PERSON] разом із малолітньою донькою. Заявниця повідомила, що її чоловік [PERSON] вчинив щодо неї домашнє насильство; 17 жовтня 2024 року - повідомлення [PERSON] про те, що його дружина [PERSON] не виконує батьківські обов`язки, не доглядає за дітьми. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 955 від 15 липня 2025 року «Про затвердження висновку про відібрання малолітніх дітей», затверджено висновок про відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. За змістом висновку органу опіки та піклування про відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, органом опіки оцінено всі описані вище судом документи. Констатовано безумовне право батьків на виховання дітей, однак у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи, а тому орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та за доцільне відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради № 332 від 12 червня 2025 року про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вирішено розглянути можливість тимчасового влаштування малолітніх дітей в сім`ю патронатного вихователя, яка функціонує на території Тернопільської області, попередити [PERSON] про відповідальність за належне виконання батьківських обов`язків стосовно дітей; зобов`язати [PERSON] створити належні житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови для повноцінного та гармонійного розвитку; рекомендовано [PERSON] пройти навчальний курс «Школа батьківської компетентності». Наказами Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 11 червня 2025 року № 121 та № 122, [PERSON] та [PERSON] поставлено на облік, як дітей, які опинилася в складних життєвих обставинах (на підставі ухиляння матері від виконання своїх обов`язків з виховання дитини). Наказами Служби у справах дітей Нараївської сільської ради № 14, 15 від 13 червня 2025 року передано малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] та помічниці патронатного вихователя [PERSON] . За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права. Так, відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України). Частиною 1 ст. 164 СК України визначено підстави позбавлення судом батьківських прав матері чи батька дитини, а саме: якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 своєї постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Також Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Дослідженими у даній справі доказами встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У цьому шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти разом з батьками проживали в [ADDRESS] , однак поведінка матері, в частині виконання нею своїх батьківських обов`язків, була неналежною. Фактично малолітні [PERSON] та [PERSON] перебували під наглядом батька [PERSON] та прабабусі [PERSON] . Згідно повідомлень, які надходили до правоохоронних органів та якими володіє орган опіки та піклування, [PERSON] вчиняла домашнє насильство у присутності дітей, вживала алкогольні напої, залишала дітей без нагляду, не здійснювала належний догляд за малолітніми дочкою і сином. 10 червня 2025 року, під час візиту працівників органу опіки та піклування за вищевказаною адресою було встановлено, що малолітні дочка та син сторін перебувають без матері, яка за повідомленням прабабусі [PERSON] не виконує батьківські обов`язки, дітьми не цікавиться. До мобілізації про дітей дбав батько [PERSON] . Малолітні [PERSON] та [PERSON] були голодними, брудними, одягнені в не чистий одяг, який не відповідав їх віку, діти перебували в умовах, які загрожували їх життю та здоров`ю. Отож, комісією було прийнято рішення вилучити малолітніх [PERSON] та [PERSON] з сім`ї та передати в КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня», а в подальшому дітей передано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] та помічниці патронатного вихователя [PERSON] . Позивач оцінює поведінку матері [PERSON] як таку, яка є ухиленням відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків, нехтування ними, що і стало причиною його звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. [PERSON] в підготовчі судові засідання з`являлася та мала намір подавати відзив, оскільки заперечувала проти задоволення позовних вимог. За змістом висновку органу опіки та піклування, мати дітей на одне із засідань комісії з`явилася, заперечила щодо позбавлення її батьківських прав, оскільки любить їх, бажає про них піклуватися та повернути додому. Отож, всі описані вище судом обставини в сукупності свідчать про неналежне виконання матір`ю своїх обов`язків стосовно дітей, що стало підставою для їх відібрання, подальшого перебування у комунальному медичному закладі, а на даний час - у сім`ї патронатного вихователя. Органом опіки та піклування оцінено всі описані вище судом документи. Констатовано, безумовне право батьків на виховання дітей, однак у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи, а тому орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та за доцільне відібрати малолітніх дітей сторін від матері без позбавлення батьківських прав. Водночас, суд звертає увагу, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини. Щодо решти встановлених судом обставин, то такі в контексті позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд вважає неспівмірними із її винною поведінкою та доходить висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей буде суперечити правам та інтересам насамперед малолітніх дітей, які в силу свого «малого» віку мають право на збереження сімейних зв`язків з матір`ю, яка не становить реальної загрози для дочки та сина, їх здоров`я та психічного розвитку. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2024 року, справа № 761/25311/20-ц, зазначено про те, що судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. У постанові від 16 липня 2025 року, справа № 542/342/24, Верховний Суд уважає, що питання щодо належного виховання дитини можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання малолітньої дитини з матір`ю. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для матері, так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 645/1592/24. За обставин недоведеності свідомого нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] . Досліджені в справі докази та встановлені в судовому засіданні обставини дають підстави вважати, що відповідачка дійсно не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, певній період часу вона не бачилася з дітьми та не спілкувалася з ними, не дбала про них в необхідній мірі, але такі обставини не дають достатніх підстав вважати, що має місце свідоме ухилення [PERSON] від виконання ним своїх батьківських обов`язків. Вбачається, що недостатнє виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не може бути оцінено судом як обґрунтована підстава для позбавлення [PERSON] батьківських прав, однак такі обставини є необхідними для того, щоб орган опіки та піклування вжив заходів та надав допомогу сторонам в даній справі у здійсненні ними своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених СК України та іншими нормативно-правовими актами. Встановивши дані обставини, враховуючи недоведеність в судовому засіданні винної поведінки [PERSON] , відсутність свідомого нехтування нею своїми обов`язками по вихованню дітей, суд доходить до висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей буде суперечити правам та інтересам не тільки [PERSON] , а і самих дітей сторін. Разом з цим, суд вважає за доцільне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання доньки та сина, поклавши контроль за виконанням нею батьківських обов`язків на орган опіки та піклування. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, у зв`язку із недоведеністю позивачем свідомого ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів, то суд її задовольняє У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років - 2 563,00 грн. Отож, суд встановив, що у сторін у шлюбі народилися [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач забезпечує дітей, оскільки відповідачка не надає матеріальної допомоги своєчасно та в необхідному обсязі, що також підтвердили у судовому засіданні свідки. Водночас [PERSON] є працездатною, про наявність у неї інших утриманців інформації у суду не має, стан здоров`я відповідачки є задовільним, оскільки зворотного не встановлено, а відтак [PERSON] може отримувати достатній постійний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, беручи до уваги рівність обов`язку батьків утримувати їх спільну дитину, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі по 2 000 (дві тисячі),00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацію відповідно до закону, починаючи стягнення з дня подання позову - 11 грудня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: approved