Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» Усенко М.І. 28.08.2025 звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4409750 від 30.03.2021 в сумі 35\~400 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4409750, відповідно до умов якого йому було надано кредит в розмірі 8000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. Відповідач підписав вказаний кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений договір було розміщено в особистому кабінеті позичальника, якому були перераховані кошти шляхом безготівкового переказу на його рахунок платіжної карти. Підтвердженням добровільного укладення кредитного договору є Анкета заява на кредит №4409750 позичальника від 30.03.2021, що заповнена відповідачем. Товариство виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не повернув кредитні кошти ТОВ «Мілоан». 02.07.2021 ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, згідно якого ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», тобто [PERSON] . Станом на 28.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за даним кредитним договором складає 35 400 грн., з яких: -прострочена заборгованість за сумою кредиту 8000 грн., -прострочена заборгованість за сумою відсотків 25 800 грн., - прострочена заборгованість за комісією 1600 грн. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» за кредитним договором № 4409750 від 30.03.2021 в сумі 35 400 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 03.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 26.11.2025 подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує (а.с.14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав, відзиву на позовну заяву від нього не надходило. За таких обставинах суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281\~ЦПК України заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, давши належну оцінку доказам у справі, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову частково з наступних міркувань. Судом встановлено, що 30.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4409750, відповідно до умов якого йому було надано кредит в розмірі 8000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. Відповідач підписав вказаний кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений договір було розміщено в особистому кабінеті позичальника, якому були перераховані кошти шляхом безготівкового переказу на його рахунок платіжної карти, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від ТОВ «Мілоан». Підтвердженням добровільного укладення кредитного договору є Анкета заява на кредит №4409750 позичальника від 30.03.2021, що заповнена відповідачем. Товариство виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не повернув кредитні кошти ТОВ «Мілоан». 02.07.2021 ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, згідно якого ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», тобто [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив заборгованість, яка станом на 28.08.2025 складає 35 400 грн., з яких: -прострочена заборгованість за сумою кредиту 8000 грн., -прострочена заборгованість за сумою відсотків 25 800 грн., - прострочена заборгованість за комісією 1600 грн. Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості. Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано. Частина 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов в частині стягнення з відповідача 8000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 25\~800 грн. заборгованості за відсотками, а всього заборгованості в сумі 33 800 грн. підлягає задоволенню. Підстав для стягнення з відповідача комісії в розмірі 1600 грн. суд не убачає, з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа №186/1333/16-ц, провадження №61-27618св18 зазначено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі №15-рп/2011, держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Так, умовами кредитного договору № 4409750 від 30.03.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, передбачено нарахування комісії. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним та фактично нарахував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором проценти. Зазначене узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2019 справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02.10.2019 справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. Умова, зазначена у договорі порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що нарахування позичальнику комісії за надання кредиту без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, є незаконним, відтак вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1600 грн. задоволенню не підлягає. Згідно із ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За положеннями частин третьої, четвертої статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від заявленої представником позивача суми. Беручи до уваги складність справи, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, який є завищеним, обсяг наданих адвокатом послуг, та те, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 4 000 грн. Відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача необхідно стягнути 1\~211,20 гривень судового збору на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: partial