Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

20 жовтня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернуся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який зареєстрований судом 11 листопада 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 грудня 2025 року було вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що 15 жовтня 2024 року між позивачем і [PERSON] було укладено кредитний договір № 15.10.2024-100001483, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 7 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах визначених укладеним договором, строком на 124 календарних дні, з кінцевим терміном повернення до 15 лютого 2025 року, та зобов`язалася своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1 % за кожен день користування від суми кредиту, а також комісію за надання кредиту у розмірі 9 % від суми кредиту у сумі 630 грн. Однак, [PERSON] своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконує, в результаті чого станом на 20 жовтня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 18 900 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 510 грн., комісії у розмірі 630 грн, додаткової комісії у розмірі 1 260 грн. та неустойці у розмірі 3 500 грн. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 900 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. У своїй заяві до суду представник позивача просила справу розглядати за її відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов суду не направила. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2024 року між позивачем і [PERSON] було укладено кредитний договір № 15.10.2024-100001483, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 7 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах визначених укладеним договором, строком на 124 календарних дні, з кінцевим терміном повернення до 15 лютого 2025 року, та зобов`язалася своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,97 % за кожен день користування, а також комісію за надання кредиту у розмірі 9 % від суми кредиту, а також комісію за обслуговування у розмірі 630 грн. (а.с. 18-30). Також умовами п. 17 кредитного договору сторони погодила, що у разі неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 87,50 грн. за кожен такий день. 15 жовтня 2024 року позивачем було перераховано [PERSON] 7 000 грн. (а.с. 42, 43). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 20 жовтня 2025 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 18 900 грн. (а.с. 41). Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом (одноразовий ідентифікатор) Е239 (а.с. 30), який зазначений був відправлений на номер телефону відповідача, вказаний при реєстрації на сайті кредитодавця. Таким чином, між ТОВ «Споживчий центр» і [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, то позов ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Таким чином, судом установлено неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору, що передбачає стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 15.10.2024-100001483 від 15 жовтня 2024 року у розмірі 18 900 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 510 грн., комісії у розмірі 630 грн, додаткової комісії у розмірі 1 260 грн. та неустойці у розмірі 3 500 грн. Згідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (а.с. 1), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий Центр», становить 21 322 грн. 40 коп. (18 900 грн. + 2 422 грн. 40 коп. = 21 322 грн. 40 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved