Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Скрипник Д.О., 30.10.2025 звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому представник стверджує, що 14.07.2020 між сторонами був укладений договір позики, посвідчений нотаріально, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 108\~320 гривень на строк до 31.12.2020, однак борг повернутий не був. Покликаючись на положення статей 204, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України, просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 108\~320 гривень, 3% річних від суми заборгованості у розмірі 3\~730,36 грн, інфляційні втрати у розмірі 14\~329,29 грн. Одночасно із позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, ухвалою суду від 31.10.2025 таку заяву задоволено, забезпечено позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, які наявні на банківських рахунках відповідача, що відкриті в банківських установах України, в межах ціни позову - 126\~379,65 грн. Ухвалою судді від 04.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду на 04.12.2025. Від представника відповідача - адвоката Карбовської А.В. через підсистему «Електронний суд» 03.12.2025 надійшла заява, у якій просить проводити розгляд справи без їх участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечують. Також, 03.12.2025 представник відповідача Карбовська А.В. подала до суду заяву, у якій просить скасувати арешт карткового рахунку відповідача в межах двох мінімальних заробітних плат, а саме 16 тис.грн, у зв`язку із тим, що вказаний рахунок призначений для виплати відповідачу заробітної плати як військовослужбовцю, є рахунком зі спеціальним режимом, на які виконавчою службою (приватним виконавцем) відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. У судовому засіданні 04.12.2025 суд провів розгляд справи, перейшов до стадії ухвалення судового рішення, з урахуванням складності справи відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 08:10 год 08.12.2025. Представник позивача Скрипник Д.О. в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, проти задоволення заяви про скасування арешту рахунку відповідача заперечила, вважає, що це питання повинні вирішуватися у порядку для виконання судових рішень. Суд заслухав думку учасників, дослідив матеріали справи, оцінив їх у сукупності та взаємозв`язку і встановив такі обставини. Відповідно до договору позики, укладеного 14.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] , перший передав, а останній прийняв у власність грошові кошти в сумі 108\~320 гривень, що на той момент становило еквівалент 4\~000 доларів США, зобов`язавшись повернути позику - грошові кошти у строк до 31.12.2020. Вказаний договір підписаний сторонами у присутності приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Ланіної В.І. та нею посвідчено, зареєстровано в реєстрі за № 1962. Пунктом 2 договору передбачено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання договору, позичальник підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики, про що свідчить його підпис на договорі. Як визначено абзацом 2 пункту 5 договору, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцю грошей готівкою, повернення позики (її частини) підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом. Довідкою форми 5, виданою військовослужбовцю - солдату [PERSON] 24.06.2025, стверджено, що останній перебуває на військовій службі за мобілізацією, а згідно з довідкою про доходи від 17.11.2025 - отримує щомісячне грошове забезпечення у розмірі близько 21,5 тис.грн та інші нарахування у розмірі близько 57 тис.грн на місяць (з урахуванням податків та зборів). До встановлених обставин справи суд застосував такі норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину, яка полягає у тому, шо правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №\~657/1024/16-ц (пункт 99) зроблено висновок, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З урахуванням обставин справи та застосованих норм права суд дійшов таких висновків. Матеріалами справи повністю доведено факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] грошових коштів у сумі 108\~320 гривень та їх неповернення у визначений договором позики строк. Суд погоджується із розрахунком, наведеним у позовній заяві, щодо розміру заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання зобов`язання. Представник відповідача позовні вимоги визнав повністю. За таких обставин, позовні вимоги є доведеними та позов підлягає до задоволення. Щодо заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У поданій представником відповідача заяві (яка по своїй суті є клопотанням про часткове скасування заходу забезпечення позову) стверджено, що питання виокремлення рахунків, передбачених для виплати заробітної плати, здійснюється виконавчою службою або державним виконавцем, що відповідає вимогам законодавства, тому заява не підлягає до задоволення, а таке питання позивачу слід вирішити у порядку виконання судового рішення. Суд вважає нерелевантним до даної справи правовий висновок, на який посилається представник відповідача, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.06.2019 у справі №\~916/73/19, оскільки він стосується рахунків юридичної особи, призначених для виплати заробітної плати працівникам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №\~712/9660/20 стверджено, що відсутня необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 756/1927/16-ц, а саме у частині того, що кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат) та набувають статусу вкладу. Представником відповідача не доведено, що рахунок у банківській установі є рахунком зі спеціальним статусом, накладення арешту на який заборонено. З урахуванням розміру позовних вимог та розміру щомісячного заробітку відповідача (який складає близько половини заборгованості), видається доцільним залишити захід забезпечення позову у виді арешту рахунків боржника на період дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили, як це визначено законодавством, з метою виконання судового рішення. Щодо судових витрат. Відповідно до ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача необхідно стягнути в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1\~869,40 грн, у тому числі 1\~263,80 грн за подання позовної заяви та 605,60 грн за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved