Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Представник позивача - адвокат Крушинська А.А. в інтересах позивача [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.02.2020 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Після укладання шлюбу сторони проживали разом, однак після певного періоду часу почали проживати окремо. Від шлюбу сторони мають дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, що суперечить уявленням позивача про сім`ю. Також на цьому грунті між сторонами втрачено взаєморозуміння, почуття любові один до одного, спільне господарство сторони не ведуть, шлюб набув формальних ознак. Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом з матір`ю. Спори щодо виховання дитини, її місце проживання та спільного утримання у сторін відсутні. Подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме законним інтересам\~ позивача, які мають істотне значення. 06.02.2025 Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області справу 186/2077/24 передано на розгляд Шевченківському районному суду м. Харкова. Протоколом автоматизованого розподілу справу 186/2077/24 передано на розгляд судді Шевченківського районного суду м. Харкова Полякову О.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у поданій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно відповідно до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, судові повістки, які направлялися судом на адресу останнього відомого місця проживання відповідача повернулися до суд. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, процесуальним правом на подання відзиву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до\~правил статті 280 ЦПК України,\~суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрований 25 лютого 2020 року Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), що знаходить своє підтвердження свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 26 лютого 2020 року Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми). Після реєстрації шлюбу позивач не змінювала прізвище. У шлюбі у сторін народились донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 березня 2020 року Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми). За час спільного проживання між сторонами втрачено взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, бажання їх поновити в подружжя відсутнє, спільне господарство вони не ведуть. За змістом ч. 1\~ст. 24 СК України\~та\~ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч. 3, ч. 4\~\~ст. 56 СК України\~\~закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~з ч. 2 ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. Отже, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Отже, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, беручи до уваги фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідачем не надано доказів наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову, а тому суд доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved