Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

До Шевченківського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя надійшла\~вищезазначена позовна\~заява,\~відповідно до\~позивача просить\~суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Ланнівська МТС», залишок матеріальної шкоди у розмірі 113 100 грн. 63 коп. В обґрунтування позову зазначено, що 03\~серпня 2024\~року водій-експедитор\~ТОВ «Ланнівська\~МТС» [PERSON] \~під час\~виконання трудових\~обов`язків,\~керуючи транспортним\~засобом ГАЗЕЛЬ\~NEXT,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~проігнорував попереджувальні\~сигнали приладів,\~зокрема «Check\~Engine»,\~та не\~повідомив керівництво\~про несправність,\~чим допустив\~продовження експлуатації\~технічно несправного\~автомобіля.\~Внаслідок цього\~стався критичний\~вихід двигуна\~з ладу,\~що призвело\~до повної\~зупинки автомобіля\~та необхідності\~дороговартісного ремонту. Наказом № 38-В від 09.08.2024 р. створено комісію для службового розслідування. У процесі ремонту на СТО виявлялися додаткові пошкодження, уточнювались обсяги робіт, що унеможливило негайне встановлення повної суми збитків. Лише 25 вересня 2024 року, після завершення ремонту та отримання від СТО відповідної документації, підприємству стало достеменно відомо про повний розмір матеріальної шкоди 285 634,87 грн. Це підтверджується службовою запискою механіка [PERSON] від 25.09.2024, актом виконаних робіт № АИ00014495 від 25.09.2024, актом № 01/09-2024 від 30.09.2024р. На підставі акта комісії від 30.09.2024 було встановлено, що дії [PERSON] мають ознаки грубої необережності та стали причиною прямої шкоди підприємству. 07.10.2024 видано наказ про притягнення [PERSON] до часткової матеріальної відповідальності в розмірі 50% від загальної суми шкоди, тобто 142\~817,50 грн, із визначенням механізму відшкодування шляхом щомісячних утримань із заробітної плати в межах 20%. [PERSON] був ознайомлений із наказом під підпис та не висловлював жодних заперечень щодо відрахувань. 26 травня 2025 року ТОВ «Ланнівська МТС» отримало заяву [PERSON] про звільнення за власним бажанням у зв`язку з переїздом. Станом на дату звільнення, 26 травня 2025 року, [PERSON] відшкодував лише 29 716,74 грн. Решта шкоди 113 100,63 грн залишилася невідшкодованою. Ухвалою суду від 12.06.2025 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 08.09.2025 року. Судове засідання 08.09.2025 року було відкладено на 03.12.2025 за письмовим клопотанням представника відповідача. 03.10.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що [PERSON] , не вчиняв жодних винних дій, які могли б призвести до завдання матеріальної шкоди шляхом псування транспортного засобу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланнівська МТС». Відповідач був водієм-експедитором, якому було ввірено транспортний засіб ГАЗЕЛЬ NEXT, державний номер [NUMBER] . При прийнятті вказаного транспортного засобу в акті-приймання передачі транспортного засобу не зазначено жодної інформації щодо стану двигуна та інших компонентів авто. Відповідно до інформації, яка міститься в акті виконаних робіт №АИ00014495 від 25.09.2024 р. пробіг вказаного авто складав на дату ремонту 222 331 км. В матеріалах, наданих Позивачем відсутня інформація щодо ступеня зношення двигуна та проведення технічного обслуговування попередньо, перед здачею вказаного ТЗ в експлуатацію [PERSON] . Перевищення пробігу понад 200 тис. км об`єктивно зумовлює підвищений ступінь зношення основних вузлів та агрегатів, зокрема двигуна. Позивачем жодним чином не доведено вину [PERSON] , у зв`язку із чим підстави для настання матеріальної відповідальності відсутні. Позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між діями [PERSON] та наслідками, які настали. Одразу після появи попереджувального сигналуВідповідач звернувся до механіка. Інформація щодо тривалого продовження руху водієм навіть за умови наявного попереджувального сигналу бортового комп`ютера є припущенням, оскільки відсутня можливість достовірно встановити час виникнення вказаного індикатора. У судове засідання 03.12.2025 року сторона позивача не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи у передбаченому законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. Явка сторін судом не визнавалася обов`язковою, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судовим встановлено,\~що з\~ 06.05.2021 р. [PERSON] було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів-експедитором у Товариство з обмеженою відповідальністю «Ланнівська МТС». 22 березня 2024 року між ТОВ «Ланнівська МТС» та [PERSON] укладено договір № б/н про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Наказом № 10-В від 22.06.2022 року ТОВ «Ланнівська МТС» про закріплення водія за транспортними засобами за відповідачем було закріплено транспортний засіб ГАЗ, державний номерний знак [NUMBER] , та зазначений транспортний засіб передано відповідачу на підставі акту приймання-передачі транспортного засобу від 07.06.2022 року. 09.08.2024 р. на підставі наказу №38-В генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланнівська МТС» було створено комісію з метою проведення службового розслідування причин аварійної зупинки службового автомобіля ГАЗЕЛЬ NEXT, державний номер [NUMBER] . 30.09.2024 р. комісією було складено акт №01/09-2024 з розслідування обставин пошкодження службового автомобіля. За змістом вказаного акту було зазначено, що [PERSON] , грубо порушив вимоги інструкції з експлуатації транспортного засобу та посадової інструкції, не виконав обов`язку повідомити про несправність. Було зазначено, що дії [PERSON] мають ознаки грубої необережності та спричинили пряму матеріальну шкоду ТОВ «Ланнівська МТС». Рішенням комісії рекомендовано директору підприємства видати наказ про притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності в розмірі 50% від суми збитків, що складає 142 817,50 грн. із зазначенням механізму відшкодування шляхом щомісячних утримань із заробітної плати в межах 20%. Позивач утримав із заробітної плати [PERSON] 29\~716,74 грн. (а.с. 15-16). Стаття 130 Кодексу законів про працю України визначає що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ч.\~ 2 ст.\~131 КЗпП працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Згідно з\~положеннями ст.\~132\~КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Як передбачено ст.\~133 КЗпП, у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: працівники за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Тобто для притягнення працівника за шкоду, завдану роботодавцю, необхідна сукупна та взаємоповязана наявність нижченаведених юридичних фактів (юридичного складу), ними є: -порушення працівником трудових обовязків; -наявність прямої дійсної шкоди; -причинний звязок між порушенням і шкодою; -вина працівника. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між товариством та працівником укладено договір повної матеріальної відповідальності. Згідно ч.\~1\~ст.134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, у певних, визначених вказаної нормою випадках, зокрема коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~ст. 135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як визначено ст.\~135-1 КЗпП, письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи. Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» рекомендує, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Верховний Суд у справі №743/1641/15-ц від 29.01.2018 року сформулював правовий висновок, відповідно до якого водій не належить до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідач обіймав посаду водія автотранспортного засобу-експедитора На переконання суду, посада водія не підпадає під категорію працівників, з якими може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідач, як водій-експедитор, може відповідати за заподіяння шкоди лише внаслідок незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для перевезення, що прямо випливає із п. 1 ст.\~135-1 КЗпП. Таким чином, укладений договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем не може бути підставою для матеріальної відповідальності останнього у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди, оскільки на спірний випадок поширюються правила про відповідальність працівника у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку. За наведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати в силу положень\~статті 141 ЦПК України\~покладаються на позивача.

Outcome: dismissed