Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.03.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладено договір №4478837 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами договору сума кредиту складала 4000,00 грн, строк кредиту 360 днів: з 17.03.2024 по 12.03.2025. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало їй кредит в сумі 4000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ КБ «ПриватБанк». 25.11.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №25/11/2024 за плату відступило, а позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за договором №4478837 від 17.03.2024 на загальну суму 26997,87 грн, з якої заборгованість по тілу кредиту - 3999,97 грн, заборгованості за процентами - 20997,9 грн та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 2000 грн. Станом на дату укладання договору факторингу від 25.11.2024 року № 25/11/2024, строк дії договору №4478837 від 17.03.2024 не закінчився. Позивачем з 26.11.2024 донараховано відсотки у розмірі 10599,9205 грн, що не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, оскільки нараховані в межах строку кредиту. Таким чином, посилаючись на приписи законодавства позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість загальною сумою 35597,79 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 3999,97 грн; суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором у розмірі 20997,9 грн; суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем у розмірі 10599,9205 грн; сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Крім того, в порядку визначеному ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідачки на користь позивача. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати. Ухвалою Золотоніського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Чорнобаївського районного суду Черкаської області. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання учасники не з`явились. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав, в судове засідання не з`явився. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223, 280 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. На запит суду, поданий з метою встановлення прізвища відповідача, Золотоніський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області надав інформацію, що [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Щодо обставин справи, то судом встановлено, що 17.03.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладений договір №4478837 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 38-56). Договір укладений та підписаний сторонами в електронній формі. Відповідачка підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2. договору Товариство зобов`язалося надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту- 4000,00 грн. Згідно з п. 1.3. договору строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Відповідно до п. 1.4.1. договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. Згідно з п. 2.1., 2.2. договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 17.03.2024 або 18.03.2024. Пунктом 4.1 договору визначено, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 4.3 договору. Судом встановлено, що відповідачка укладаючи кредитний договір 17.03.2024 підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому їй була надана інформація щодо умов кредитування (а.с. 49-53). Договір № 4478837 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.03.2024 укладений відповідно до Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "Лінеура Україна", затверджених наказом директора № 43-ОД від 20.11.2024 (а.с. 57-60). Відповідно до статей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідач в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула. Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Факт виконання ТОВ «Лінеура Україна» своїх зобов`язань за кредитним договором та перерахування відповідачці 17.03.2024 грошових коштів в розмірі 4000,00 грн, підтверджується довідкою ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" від 19.12.2024 № 1-1912 (а.с. 61), а також листом АТ КБ «ПриватБанк» від 26.10.2025 разом з випискою з рахунку (а.с. 162, 163). Отже, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 4000,00 грн. Натомість, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачкою умов договору. Відповідачем не спростовано розрахунку заборгованості, наданого позивачем до суду. Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано. 25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» як клієнтом та ТОВ «Українські фінансові операції» як фактором укладено договір факторингу № 25/11/2024, на підставі якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги до боржників (а.с. 83-92). Відповідно до реєстру боржників від 31.03.2025 від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором 4478837 від 17.03.2024 на загальну суму 26997,87 грн, із якої 3999,97 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20997,9 грн - сума заборгованості за відсотками; 2000,00 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с. 96). Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). У матеріалах справи відсутні докази того, що умови договору факторингу від 25.11.2024 №25/11/2024, його форма, порядок укладення суперечать положенням\~ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства. Суд вважає, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідачки за договором №4478837 від 17.03.2024. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» станом на 25.11.2024 від заборгованість відповідача за договором №4478837 від 17.03.2024 становила 26997,87 грн, із якої 3999,97 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20997,9 грн - сума заборгованості за відсотками; 2000,00 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с. 74-78). За розрахунком заборгованості позивача за договором № 4478837 від 17.03.2024 за період із 26.11.2024 по 11.03.2025 включно були нараховані проценти за користування грошовими коштами в сумі 10600,00 грн (а.с. 71-73). Згідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором у загальній сумі 35597,79 грн, яка складається з: - суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 3999,97 грн; - суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором у розмірі 20997,9 грн; - суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем у розмірі 10599,9205 грн. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по договору № 4478837 від 17.03.2024 за тілом кредиту та відсотками у загальній сумі 35597,79 грн. Щодо вимог позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. 10, 11\~ст. 265 ЦПК України\~інфляційних втрат та 3% річних відповідно до\~ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3 % річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, - суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10, 11\~ст. 265 ЦПК України\~суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII цього Кодексу. Дані норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України\~суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22. Також суд наголошує на тому, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 17.03.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. 10, 11\~ст. 265 ЦПК України\~інфляційних втрат та 3 % річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3 % річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування,- є такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2422,40 гривень судового збору. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 - ч. 6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що ТОВ «Українські фінансові операції» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує із матеріалів справи правничу допомогу позивачу надавав адвокат Дідух Є.О., який діяв на підставі укладеного договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн стороною позивача надано: договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, укладений між ТОВ "Українські фінансові операції" та адвокатом Дідух Є.О. (а.с. 98-99), заявку №4478837 від 01.08.2024 до договору №01/08/2024-А (а.с. 100-102), акт прийому-передачі виконаних робіт №4478837 згідно з договором №01/08/2024-А від 01.08.2024, згідно з яким адвокатом Дідух Є.О. надано юридичні послуги на загальну вартість 10000,00 грн (а.с. 104), детальний опис робіт (наданих послуг) №4478837 від 11.08.2025 (а.с. 103), рахунок на оплату №4478837-2025 від 20.07.2025 по договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 на суму 10000,00 грн (а.с. 105), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 106), довіреність від 01.08.2024 (а.с. 124). Як встановлено в частині 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Таким чином, повноваження Дідуха Є.О. як представника ТОВ "Українські фінансові операції" підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством. В своїй заяві адвокат Дідух Є.О. просив стягнути судові витрати - 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Підтвердження понесених ТОВ " Українські фінансові операції " витрат на професійну правничу допомогу представником не надано. Суд приходить до висновку, що адвокат Дідуха Є.О. виконував роботи, описані в акті прийому-передачі наданих послуг від 20 липня 2025 року. Згідно зі ст.ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на професійну правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представником на надання правової допомоги згідно вказаної вартості. Суд враховує вважає, що по даній категорії справ 12 годин на підготовку до подачі справи до суду є значно завищеним та неспівмірним з наданими послугами. На думку суду, такий розмір витрат часу адвоката не є достатньо обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, вказані вище, складність та категорію справи, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача завищеним, тому до стягнення підлягають такі витрати у розмірі 2000,00 грн., що і буде становити співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 4422,40 грн. (на професійну правничу допомогу - 2000,00 грн., витрати на сплату судового збору - 2422,40 грн.). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial