Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 02 червня 2017 року між ним і [PERSON] був укладений договір про користування індивідуальним сейфом №828/1, на підставі якого банк надає, а клієнт приймає в тимчасове платне користування індивідуальний сейф №332, що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів банку, та комплект ключів до нього на строк з 02 червня 2017 року по 02 червня 2018 року для зберігання клієнтом документів, грошових коштів та інших цінностей. Згідно п.1.2 Договору сейф, що надається в користування клієнту, розташований у відділенні, яке знаходиться за адресою: м.Київ, бульвар Дружби Народів,19. Клієнт за Договором зобов`язався вносити плату за весь строк користування сейфом в сумі 2433,33 грн., ПДВ 486,67 грн., усього в сумі 2920,00 грн. Відповідно до п.п.б п.7.4 Договору клієнт вносить заставу в сумі 800,00 грн., яка в разі настання умов, передбачених цим договором, спрямовується на відшкодування витрат банку, пов`язаних з відкриттям індивідуального сейфу. 03 червня 2021 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №4 до вказаного Договору, згідно умов якої сторони погодили продовження строку користування індивідуальним сейфом до 05 червня 2022 року. Згідно п.2 Додаткової угоди в день її укладення клієнт вносить плату за новий строк користування сейфом з 04 червня 2021 року по 05 червня 2022 року, яка згідно діючих тарифів банку складає 4422,50 грн., крім того ПДВ 884,50 грн., усього 5307,00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов вказаного Договору в частині оплати наданих послуг за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, а також зобов`язання щодо одержання майна та повернення ключів від наданого сейфу, позивачем на адресу відповідача було направлене повідомлення від 05 березня 2024 року з вимогою негайно сплатити заборгованість за користування сейфом після закінчення строку оренди, яка станом на 04 березня 2024 року становила 9249,00 грн. Однак вказане повідомлення банку було відповідачем проігноровано. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог банку, які були викладені у повідомленнях від 05 березня 2024 року та 25 березня 2024 року, позивач здійснив примусове відкриття індивідуального банківського сейфу №332. Заборгованість відповідача станом на 13 травня 2025 року становить 12709,00 грн., яка складається з простроченої комісії в розмірі 9481,00 грн. та аварійного відкриття сейфу в розмірі 3228,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищезазначену суму заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак при зверненні до суду з позовною заявою просив справу розглядати без його участі. Надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча викликався в судове засідання шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Судом встановлено, що 02 червня 2017 року між ним і [PERSON] був укладений договір про користування індивідуальним сейфом №828/1, на підставі якого банк надає, а клієнт приймає в тимчасове платне користування індивідуальний сейф №332, що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів банку, та комплект ключів до нього на строк з 02 червня 2017 року по 02 червня 2018 року для зберігання клієнтом документів, грошових коштів та інших цінностей. Згідно п.1.2 Договору сейф, що надається в користування клієнту, розташований у відділенні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Клієнт за Договором зобов`язався вносити плату за весь строк користування сейфом в сумі 2433,33 грн., ПДВ 486,67 грн., усього в сумі 2920,00 грн. Відповідно до п.п.б п.7.4 Договору клієнт вносить заставу в сумі 800,00 грн., яка в разі настання умов, передбачених цим договором, спрямовується на відшкодування витрат банку, пов`язаних з відкриттям індивідуального сейфу. В подальшому між сторонами кожного року були укладені додаткові угоди про продовження строку дії Договору. 03 червня 2021 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №4 до вказаного Договору, згідно умов якої сторони погодили продовження строку користування індивідуальним сейфом до 05 червня 2022 року. Згідно п.2 Додаткової угоди в день її укладення клієнт вносить плату за новий строк користування сейфом з 04 червня 2021 року по 05 червня 2022 року, яка згідно діючих тарифів банку складає 4422,50 грн., крім того ПДВ 884,50 грн., усього 5307,00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов вказаного Договору в частині оплати наданих послуг за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, а також зобов`язання щодо одержання майна та повернення ключів від наданого сейфу, позивачем на адресу відповідача було направлене повідомлення від 05 березня 2024 року з вимогою негайно сплатити заборгованість за користування сейфом після закінчення строку оренди, яка станом на 04 березня 2024 року становила 9249,00 грн. Однак вказане повідомлення банку було відповідачем проігноровано. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог банку, які були викладені у повідомленнях від 05 березня 2024 року та 25 березня 2024 року, позивач здійснив примусове відкриття індивідуального банківського сейфу №332. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача станом на 13 травня 2025 року становить 12709,00 грн., яка складається з простроченої комісії в розмірі 9481,00 грн. та аварійного відкриття сейфу в розмірі 3228,00 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора забов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, оскільки відповідач порушив умови договору, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього вищезазначеної суми заборгованості за договором є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved