Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3335621, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти в сумі 8000,00 грн., терміном - 30 днів та зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 11.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 12Т, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах. Згідно з договором факторингу сума боргу відповідача за кредитним договором № 3335621 від 28.07.2021 р. перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 39520,00 грн., із яких: 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 30000,00 грн. за відсотками та 152,00 грн. за комісійними винагородами. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Згідно ухвали суду від 03.11.2025 року здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, також вказав, що не заперечує щодо стягнення з нього тіла кредиту. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3335621, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти в сумі 8000,00 грн., терміном - 30 днів та зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. (а.с. ). 11.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 12Т, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах (а.с. ). З копії витягу з додатку до договору факторингу №12Т від 11.11.2021 р., вбачається, що до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №3335621, укладеним 28.07.2021 року з [PERSON] (а.с. ). При цьому, із вказаного додатку слідує, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 39520,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 30000,0 грн. - заборгованість за відсотками, 1520 грн. за комісією.. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобов`язана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Пунктом першим частини першої статті 512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною другою статті 625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З встановлених судом обставин слідує, що позивач дійсно порушив свої зобов`язання за кредитним договором, а саме не повернув кредит повністю у строк, встановлений договором, чим порушив приписи частини першої статті 526 ЦК України. У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, то суд приходить до наступних висновків. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. В даному випадку розмір кредиту становить 8000,00 грн., а строк кредитування 30 днів. Враховуючи встановлені у договорі відсотки у розмірі 2,5 % на день, загальний розмір нарахованих відсотків не міг перевищувати 6000,00 грн. Саме такий розмір відсотків і вказаний у п.1.5.2 укладеного між сторонами договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом та вважає, що з відповідача слід стягнути їх у розмірі 6000,00 грн., а у задоволенні решти вимог слід відмовити за безпідставністю. Крім того, на думку суду, також є безпідставними є позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 1520,00 грн., оскільки відповідно до умов кредитного договору позичальнику кредит надавався на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У зв`язку з вищевказаним позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1520,00 грн. не підлягають до задоволення. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 14000,00 грн. При цьому, до часткового задоволення підлягають вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст.\~133\~ч.\~1,\~3\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір про надання правової допомоги №01-05/05 від 05.05.2025 року, акт надання послуг №985 від 31.07.2025 року; згідно яких ФОП [PERSON] надав ТОВ «Діджі Фінанс» правову допомогу, вартість якої визначена в розмірі 5000,00 грн. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 14000,00 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 858,14 грн. ((14000,0/39520,0) * 2422,40).

Outcome: partial