Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Дирбавка Р. М., звернулися до суду з позовом та просять визнати за кожним з позивачів право спільної часткової власності по 1/4 частці на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м, за набувальною давністю. Вимоги позову обґрунтовані тим, що рішенням Городенківського районного суду від 27.10.2004 у справі №2-34/2004, що набрало законної сили 29.11.2004, задоволено частково позов [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Визнано недійсним рішення комісії по вирішенню майнових паїв спілки селян «Глушківська» в частині передачі [PERSON] частини будинку спеціаліста у с.Глушків вартістю 12\~000 грн та виданий на його підставі акт приймання-передачі майна від 24.02.2023 будинку спеціаліста вартістю 12\~000 гривень. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру, що становить частину будинку у [ADDRESS] [PERSON] . Зобов`язано ліквідаційну комісію спілки селян «Глушківська» передати, а Глушківську сільську раду Городенківського району Івано-Франківської області прийняти житлове приміщення частину будинку [ADDRESS] , в якому проживає сім`я [PERSON] у комунальну власність. Відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог щодо безоплатної передачі у її власність та власність її дітей : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] . Відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод та виселення з житлового будинку. Як встановлено судом при розгляді справи, квартиру [ADDRESS] було виділено позивачці [PERSON] колгоспом «Перемога», в якому вона працювала, для проживання їй та членів її сім`ї. При цьому ордер на вселення у квартиру [PERSON] правлінням колгоспу не видавався та з нею не було укладено договору найму спірної квартири. З метою приватизації квартири позивачка, після набрання рішенням суду від 27.10.2004 року, зверталася до Глушківської сільської ради Городенківського району із заявою від 10.12.2024 про передачу житла у власність громадян, однак такого не відбулося. Крім цього, вказана квартира не перебувала на балансі Глушківської сільської ради. Враховуючи, що позивачі проживають у спірній квартирі більше 10 років, починаючи з 1991 року та володіють безперервно, відкрито, добросовісно, не мають іншого житла, систематично підтримують майно у схоронності, порядок на прибудинковій території, є підстави для визнання за ними права спільної часткової власності на спірну квартиру. У судовому засіданні представник позивачів вимоги позову підтримав, просив задовольнити, представник відповідача не заперечила щодо позовних вимог, зазначила, що Городенківська міська рада є правонаступником Глушківської сільської ради та згідно передавального акту вказана квартира не передавалася на баланс міської ради. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не прибули, подали до суду заяви розглядати справу за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують. У судовому засіданні 25.11.2025 оголошено перерву. У судове засідання 01.12.2025 учасники справи не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з відсутністю електроенергії, розгляд справи відкладено. У судове засідання 05.12.2025 учасники справи не з`явились. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом, враховуючи попередньо подані заяви, прийнято рішення про завершення розгляду справи за відсутності її учасників. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, вислухавши представника позивачів, представника відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно рішення\~Городенківського районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~27.10.2004, що набрало законної сили 29.11.2004, задоволено частково позов [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Визнано недійсним рішення комісії по вирішенню майнових паїв спілки селян «Глушківська» в частині передачі [PERSON] частини будинку спеціаліста у с.Глушків вартістю 12\~000 грн та виданий на його підставі акт приймання-передачі майна від 24.02.2023 будинку спеціаліста вартістю 12\~000 гривень. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру, що становить частину будинку у [ADDRESS] , видане 02.10.2003 року Глушківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області [PERSON] . Зобов`язано ліквідаційну комісію спілки селян «Глушківська» передати, а Глушківську сільську раду Городенківського району Івано-Франківської області прийняти житлове приміщення частину будинку [ADDRESS] , в якому проживає сім`я [PERSON] у комунальну власність. Відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог щодо безоплатної передачі у її власність та власність її дітей : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] . Відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод та виселення з житлового будинку. Стягнуто з ліквідаційної комісії селянської спілки «Глушківська» Глушківської сільської ради у солідарному порядку на користь [PERSON] витрати по справі. Вказане рішення набрало законної сили 29.11.2004 року. Згідно вимог ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно рішення суду [PERSON] була прийнята у члени колгоспу «Перемога» с.Глушків 13.05.1991, її з сім`єю було поселено на проживання у квартиру [ADDRESS] . Відмітка про прописку у паспорті [PERSON] свідчить, що остання постійно, з 16.05.1991, по даний час проживає у [ADDRESS] . У 1991 році, у результаті реорганізації колгоспу «Перемога» була створена с/с «Глушківська», [PERSON] продовжувала працювати у реорганізованій спілці і разом із сім`єю проживала у квартирі [ADDRESS] . Під час паювання майна с/с «Глушківська», в порушення вимог Указу Президента України від 09.03.2000 «Про деякі заходи щодо поліпшення умов господарювання недержавних сільськогосподарських підприємств», яким передбачалось здійснення заходів щодо безоплатної передачі протягом 2000 року у комунальну власність житлового фонду, що належить сільськогосподарським підприємствам, частина житлового будинку , в якій проживає сім`я [PERSON] , була включена до складу пайового фонду. Комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають в процесі реформування аграрного сектору вирішила виділити будинок спеціаліста, як майновий пай, [PERSON] квартиру [ADDRESS] , в якому проживає сім`я [PERSON] . У рішенні зазначено, що селянська спілка не передала Глушківській сільській раді житловий об`єкт. Таким чином, заочним рішенням Городенківського районного суду від 27.10.2004 визначено правовий статус житлового приміщення частину будинку [ADDRESS] як об`єкта комунальної власності. Також рішенням суду встановлено, що у результаті реорганізації колгоспу «Перемога», куди була прийнята позивачка на роботу та згідно її пояснень вселилася за розпорядженням голови правління колгоспу, створена с/с «Глушківська», де [PERSON] продовжувала працювати та разом із сім`єю проживати у квартирі [ADDRESS] . Згідно відповіді\~з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань 13.06.2005 р. внесено запис № 11071170001000120 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи спілка селян «Глушківська» (ідентифікаційний код 01043968). На підтвердження позовних вимог до матеріалів справи долучено копію заяви [PERSON] , [PERSON] , які на підставі заочного рішення Городенківського районного суду від 27.10.2004, звернулися 10.12.2004 до Глушківської сільської ради із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні з`ясовано, що квартира [ADDRESS] неприватизована. Представник відповідача\~у судовому\~засіданні зазначила,\~що даних\~прийняття житлового\~приміщення \~ частину\~будинку [ADDRESS] \~до комунальної власності відповідної територіальної громади немає. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку [PERSON] у квартирі [ADDRESS] входять [PERSON] , [INFO] , наймач, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] , - син. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , виданого повторно 07.07.2018, актовий запис №9, Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, серія [NUMBER] , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . За даними копії свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 15.07.1989 В.Рогозянською сільською радою Золочівського району Харківської області, актовий запис №12, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Позивачка [PERSON] разом з синами [PERSON] , [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Згідно довідки, виданої Глушківським старостинським округом Городенківської міської ради від 06.10.2023 №392 [PERSON] , житловий будинок у [ADDRESS] , в якому вона проживала з синами, не знаходився на балансі Глушківської сільської ради. За даними копії технічного паспорта квартири [ADDRESS] житлова площа квартири становить 46,2 кв.м, допоміжна 25,1 кв.м, літніх, неопалюваних приміщень 6 кв.м, загальна площа 77,3 кв.м. Згідно висновку про оцінку вартість квартири [ADDRESS] становить 216\~281 гривень. За даними виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 05.12.2024 право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] на 31.12.2012 не зареєстроване. Загальна площа квартири змінилась з 78,1 кв.м на 77,3 кв.м за рахунок знесення печі. Згідно листа ОКП «Коломийське МБТІ» від 19.12.2024 в матеріалах інвентаризаційної справи №290 на житловий будинок у [ADDRESS] є наявний технічний паспорт на вказану квартиру на 28.08.2003 (погашений), виготовлений відповідно до замовлення спілки селян «Глушківська». Відповідно до рішення Городенківського районного суду від 27.10.2004 [PERSON] та її дітям відмовлено у безоплатній передачі у власність квартири [ADDRESS] . За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості про право власності квартири загальною площею 78,1 кв.м, житловою площею 46,2 кв.м відсутні. За даними передавального акту від 26.01.2021 Городенківська міська рада внаслідок реорганізації Глушківської сільської ради, шляхом приєднання до Городенківської міської ради, є правонаступником майна, активів та зобов`язань Глушківської сільської ради. Комісія приймає об`єкти нерухомого майна, земельні ділянки, документи, що підтверджують право власності на об`єкти нерухомого майна, документи, які підтверджують право власності на земельні ділянки та договори на право оренди земельних ділянок. Серед переданого майна квартири [ADDRESS] , не зазначено. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч.3 ст.344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що позивачці на достатній правовій підставі, як працівнику колгоспу «Перемога», для проживання їй та членів її сім`ї виділено квартиру [ADDRESS] , та вона пізніше продовжувала працювати у спілці селян «Глушківська», оскільки колгосп був реорганізований в процесі реформування, що свідчить про правомірність користування вказаним майном. Вказані обставині\~свідчать про\~те,\~що позивачка\~була вселена\~і користувалась\~увесь цей\~час квартирою\~як своїм\~житловим приміщенням\~правомірно,\~як і\~її сини,\~які користувалися квартирою як члени сім`ї наймача, що виключає таку ознаку ст. 344 ЦК України як безтитульність володіння. Враховуючи, що поняття «безтитульності» визначено як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном, тобто безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави, за вказаних обставин у позивача не виникає права власності на зазначене майно в порядку ст. 344 ЦК України. Так, у своїй постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 Верховний Суд вказав, що позов про право власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була закріпленою за колгоспом «Перемога», після реорганізації це нерухоме майно обліковувалось за спілкою селян «Глушківська» та рішенням суду від 27.10.2004 року передано до комунальної власності, що свідчить про наявність власника житла. Позивачі наділені правом на приватизацію жилого приміщення у порядку, передбаченому Законом та доказів відмови у приватизації, на що посилається представник позивачів, суду не надано. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що позивачами не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а тривалий час, безперервність користування та утримання нерухомого майна не є безумовними та достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed