Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 10.03.2023, та стягнути на користь позивачки аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 1-го прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позов мотивує тим, що ведення спільного господарства між сторонами та сумісне проживання припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з позивачкою та у зв`язку із несенням видатків, пов`язаних із забезпеченням потреб дитини на її виховання та утримання, просить стягнути аліменти на її утримання. Крім того, просить стягнути з відповідача процесуальні витрати, які складаються із судового збору в сумі 1 211 грн 20 коп, та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 200 грн. Ухвалою суду від 05.11.2025 відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник не з`явились, 10.11.2025 через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшла заява від представника позивачки про розгляд справи без участі [PERSON] та представника, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове з`явився, нада суду пояснення, що з вересня 2025 року позивачка переїхала жити до свої батьків, однак дитина періодично перебуває за місцем його проживання, він з нею спілкується та виконує савої батьківські обов`язки, у тому числі, допомагає матеріально щомісяця. Проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечує, окрім вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну правову оцінку, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 10.03.2023, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Чуднівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 36. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні ворожнечі все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що у відповідності до вимог ст. 24 СК України ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 16 Загальної деклерації прав людини від 10.12.1948 чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недорканість і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. У статті 112\~СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, суд, перш за все, виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, сімейним союзом. При цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу вважає неможливим. Враховуючи викладене, та те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що він існує лише формально і примирення з відповідачем неможливе, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що позивачка після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », але після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », суд вважає її вимогу про відновлення дошлюбного прізвища обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Також судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Чуднівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №71. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141\~СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 33 ст.\~181\~СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з\~батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] , позивачка обґрунтовує позов тим, що дитина фактично проживає із нею за адресою: [ADDRESS] . Водночас, в матеріалах справи містяться відомості про те, що відповідно до витягів з реєстру Чуднівської територіально громади малолітня [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру №1957426 від 31.10.2025, відповідач [PERSON] також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У судовому зачіданні відповідач підтвердив, що дитина систематично перебуває із ним за його місцем проживання та реєстрації, ніхто позивачку з дитиною з дому не виганяв, а також стрвердив про матеріальну підтримку дитини та позивачки. Таким чином, належних та допустимих доказів того, що позивачка з малолітньою дитиною проживають за іншою адресою, як і доказів перебування дитини на повному її утриманні, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивачкою не надано до суду належних та допустимих доказів, що неповнолітня дитина проживає з нею та перебуває лише на її утриманні, суд вважає, що заявлена [PERSON] вимога про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини, є недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зважає на таке. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачкою не було надано суду достатніх доказів понесених витрат, а саме: доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, тощо, суд дійшов висновку, що позов у цій частині також не підлягає задоволенню. Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20). Судові витрати в частині сплаченого судового збору суд розподіляє відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial