Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У березні 2025 року заявник [PERSON] звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області із цією заявою. Вимоги заяви заявник мотивував тим, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була головою колгоспного двору, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Станом на день ліквідації колгоспних дворів в даному житловому будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] . Останньою померла [PERSON] , з якою на момент смерті проживав заявник. Він є єдиним спадкоємцем після її смерті. [PERSON] подав позов до Носівського районного суду Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, але виникла необхідність встановлення факту проживання [PERSON] разом із [PERSON] , яка була йому сестрою. Встановлення факту необхідне для визнання за заявником права власності на 1/3 частини будинку, розташованого в [ADDRESS] . Саме тому заявник просив винести рішення, яким установити факт спільного проживання на момент смерті [PERSON] разом із братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2025 року передано справу на розгляд Носівського районного суду Чернігівської області. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року в цивільній справі відкрито окреме провадження, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні, яке відбулося 20 листопада 2025 року, заявник підтримав свою заяву з мотивів, викладених у її змісті, та просив її задовольнити. Заявник пояснив, що його рідна сестра [PERSON] на час смерті була зареєстрована в їх батьківському будинку в [ADDRESS] , вона була особою з інвалідністю з дитинства, мала слабкий стан здоров`я, не мала інших близьких родичів, крім нього, сама не могла вести господарство та забезпечити себе всім необхідним. На час смерті сестри заявник фактично проживав у цьому ж будинку по [ADDRESS] разом із сестрою, хоча був офіційно зареєстрованим у м. Ніжин, відлучався із села Плоске тільки на роботу, оскільки працював подобово. Коли сестра померла, повністю займався поховальним обрядом, наразі має бажання оформити право на спадщину на батьківський будинок. У судове засідання 8 грудня 2025 року заявник не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив судове засідання провести за його відсутності, вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву, у якій указала, що Мринська сільська рада просить розглянути справу без участі свого представника за наявними в ній матеріалами, про прийняте рішення повідомити Мринську сільську раду Ніжинського району Чернігівської області. Суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника заінтересованої особи. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 20 листопада 2025 року, свідок [PERSON] дала показання, що вона є двоюрідною сестрою заявника, наразі фактично постійно проживає в [ADDRESS] . Свідок достовірно знає, що заявник [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла у 2018 році, постійно проживав у будинку по [ADDRESS] разом із своєю сестрою [PERSON] по час її смерті, оскільки не міг залишити її проживати саму, вона була особою з інвалідністю з дитинства, сама не могла вести господарство та в повній мірі доглядати за собою. [PERSON] повністю вів господарство, доглядав худобу, обробляв земельну ділянку, допомагав у всьому сестрі, відлучався із села Плоске тільки на роботу, бо працював подобово. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що вона є сусідкою заявника, проживає в [ADDRESS] , в іншому показання свідка [PERSON] повністю збігаються із показаннями свідка [PERSON] . Підстав для сумніву в достовірності таких показань свідків у суду немає. Вислухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом установлено, що [INFO] в с. Плоске Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті з ним були зареєстровані мати [PERSON] та сестра [PERSON] , що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 01/49/03-08 від 25 лютого 2025 року (а. с. 15). [INFO] в с. Плоске Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті з нею була зареєстрована дочка [PERSON] , що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 01/50/03-08 від 25 лютого 2025 року (а. с. 13). [INFO] в с. Плоске Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті з нею проживав брат [PERSON] , що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 01/51/03-08 від 25 лютого 2025 року (а. с. 13). Із копії постанови державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори № 322/02-31 від 27 березня 2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] . Згідно з довідкою від 14 лютого 2024 року № 1/60/03-08, виданою Мринською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області, станом на 15 квітня 1991 року в домоволодінні [ADDRESS] мешкали та були зареєстровані: [PERSON] голова домоволодіння, [PERSON] син та [PERSON] дочка. До складу спадкового майна входить житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] як голові колгоспного двору. Указаною постановою нотаріуса Гутніку В.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок. У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] голова домоволодіння, [PERSON] та [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. Отже, їм як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. Тобто після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частини житлового будинку у [ADDRESS] , яка належала їй як члену колгоспного двору. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Отже, відносини спадкування після смерті [PERSON] регулюються правилами ЦК України. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 41). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. [PERSON] є рідним братом померлої [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а. с. 16, 18). Судом установлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 40). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Згідно з матеріалами справи спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом із померлою проживав її брат заявник по справі [PERSON] , що підтверджує довідка Мринської сільської ради Ніжинського району № 01/51/03-08 від 25 лютого 2025 року. Відповідно до паспорта громадянина України заявник, тобто брат спадкодавця, [PERSON] , зареєстрований з 04 липня 1979 року по [ADDRESS] (а. с. 4-5). Відомості про фактичне місце проживання заявника на день смерті його сестри [PERSON] , які містяться в довідці Мринської сільської ради Ніжинського району № 01/51/03-08 від 25 лютого 2025 року, узгоджуються з показаннями допитаних судом свідків, тому суд встановив, що на день смерті [PERSON] заявник постійно фактично проживав разом із нею в будинку по [ADDRESS] , хоча й був зареєстрований за іншою адресою. Оскільки в заявника відсутні документи на підтвердження спільного його проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої, заявник, який є єдиним спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] , позбавлений можливості оформити свої спадкові права на майно, яке належало померлій. При винесенні рішення суд бере до уваги те, що встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, адже дозволить йому реалізувати своє право на спадкове майно після смерті рідної сестри. Заявник позбавлений можливості в іншому порядку, крім судового, встановити цей факт. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, докази, надані заявником та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд робить висновок, що вимоги заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved