Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

07.07.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 848520663 від 14.02.2022 в сумі 20629,70 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 14.02.2022 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~848520663.\~Відповідно до\~умов кредитного\~договору,\~кредитодавець надав\~відповідачу грошові\~кошти в\~сумі 18200,00\~грн.\~на умовах\~строковості,\~зворотності,\~платності,\~а позичальник\~зобов`язався повернути\~Кредит та\~сплатити проценти\~за користування\~коштами відповідно\~до умов\~договору.\~У подальшому,\~через укладання\~договорів факторингу,\~до ТОВ\~«Юніт капітал»\~перейшло право\~вимоги до\~відповідача у\~розмірі 20629,70\~грн.,\~з яких\~18200\~грн.\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу,\~2429,70\~грн.\~сума заборгованості\~за відсотками,\~0,00\~грн \~заборгованість за\~штрафними санкціями. Посилаючись на викладене ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 848520663 від 14.02.2022 в сумі 20629,70 грн. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 24.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. 19.08.2025 через Електронний суд представником відповідачки подано відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування відзиву зазначила, що 14.02.2022 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №848520663 на суму 18200,00 грн. Вказаний договір містить наступні істотні умови: - Сума позики 18 200,00 грн.; Строк позики до 16.03.2022. Із позовної заяви відповідачу стало відомо, що позивач вимагає повернення непогашеної заборгованості за кредитним договором №848520663 в розмірі 20 629,70 грн. Крім того, 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019. 23.02.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАИН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 23/0224-01. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАИН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу N 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників б/н від 04.06.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 20 629,70 грн. Щодо відсутності належних доказів переуступлення права вимоги за спірним кредитним договором вказала, що предметом договору факторингу N 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором №848520663 від 14.02.2022, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за вказаним кредитним договором, як ТОВ "Таліон Плюс" згідно договору факторингу N 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, так і в подальшому ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" згідно договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 та ТОВ "Юніт Капітал" згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025. У справі не доведено позивачем факту набуття останнім права вимоги до [PERSON] . На час укладення 28.11.2018 договору факторингу N 28/1118-01 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" предмет правочину: право майбутньої вимоги мало бути визначене, проте жодної визначеної вимоги у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" щодо [PERSON] на момент укладення вказаного договору факторингу не існувало та сторони не могли передбачити, що 14.02.2022. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" укладе договір №848520663, саме з відповідачем. На час укладення договору факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" не індивідуалізовано належним чином предмет правочину, а інформація щодо [PERSON] як боржника, зазначена у реєстрі прав вимоги N 175 від 05.05.2024 боргові. Отже, на час укладення договору факторингу, за яким відступлено права вимоги від 28.11.2018 зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №848520663 від 14.02.2022 ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Крім того, на час укладення такого договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, оскільки предмет не індивідуалізовано належним чином. Оскільки ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством спочатку ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" на підставі договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024, а згодом 04.06.2025 на підставі договору факторингу N 04/06/25-ю ТОВ "Юніт Капітал". Разом з тим, підставою зміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі N 914/868/17). Чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак наведене стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "Таліон Плюс", яке у подальшому було передано ТОВ "Юніт Капітал" на підставі вищевказаних договорів факторингу. Оскільки ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" право вимоги відносно [PERSON] як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством ТОВ "Таліон Плюс". Отже, таке право вимоги було відсутнє у ТОВ "Таліон Плюс", оскільки вони не мали права передавати його ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та в подальшому до позивача ТОВ "Юніт Капітал". Таким чином, ТОВ "Юніт Капітал" є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 14.02.2022 між останньою та ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога". Щодо клопотання про витребування доказів зазначила, що заперечує проти задоволення даного клопотання, оскільки своє клопотання про витребування доказів Позивач мотивує тим, шо Позивач не володіє й не може володіти зазначеними доказами, оскільки вони не передані первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» наступним Кредиторам. Згідно з п. 4.1. Договору факторингу, Клієнт зобов`язується надати Документально по Боржникам, зазначених у Реєстрі Боржників протягом 30 календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, але в будь-якому разі не раніше дня сплати Фактором Ціни продажу Заборгованості. Відповідно до п. 4.2. Договору факторингу, передача Документації здійснюється шляхом направлення електронного листа на адресу Фактора. Отже, з цього виходить, що Позивач може отримати необхідні докази напряму від кредитора направивши йому письмовий запит, а не звертатись до суду із клопотання про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк». Такими діями Позивач зловживає процесуальними правами, адже повинен був самостійно отримати (або мати заздалегідь) такі докази, які мають ключове значення у доказування по даній справі (а.с. 110-113). 30.09.2025 через Електронний суд представником позивача подані додаткові пояснення, у яких зазначили наступне. Щодо переходу прав вимоги за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 вказали, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Дані додаткові угоди містять підписи та печать ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме: 28.11.2018 - 31.12.2024. Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. Тобто, Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 05.05.2022 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 18 882,50 грн. Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним Договором № 848520663 від 14.02.2022 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 05.05.2022, відповідно до підписання Сторонами реєстру прав вимоги №175. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Вказали, що 05.05.2022 підписано реєстр прав вимог №175, тобто вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем 14.02.2022. Відповідно до п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався чинного зобов`язання на момент його передачі і відбувся на законних підставах, оскільки реєстр прав вимоги підписано після укладення кредитного договору. Таким чином, Представник Відповідача не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Отже, Реєстр №175 від 05.05.2022, що містить інформацію про боржника [PERSON] , підтверджує факт переходу права вимоги у визначений момент (дату його підписання). Зазначили, що даний реєстр укладено після виникнення кредитних правовідносин з Відповідачем, що Представником Відповідача не було належним чином враховано. Щодо предмету та істотних умов договору факторингу зазначили, що відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передача (відступлення) прав вимоги здійснюється у момент підписання реєстру прав вимог. При цьому така передача не прив`язується до конкретного кредитного договору, а охоплює всі права вимоги, зазначені в реєстрах. Згідно з умовами договору факторингу, клієнт (первісний кредитор) зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, зазначені в реєстрах прав вимоги. Це підтверджує факт фактичного відступлення прав вимоги, яке не обмежується виключно моментом укладення кредитного договору чи датою договору факторингу, а відбувається на підставі відповідного реєстру. Зокрема, реєстр прав вимоги до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено Кредитний договір № 848520663 від 14.02.2022 укладено 05.05.2022, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає Відповідач. Реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи), то він є достатнім доказом передачі права вимоги. Істотними умовами договору факторингу є предмет договору та ціна відступлення права вимоги. Оскільки сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, це підтверджує належне відступлення права вимоги. Крім того, сторони погодили викласти зазначені умови договору в реєстрі. Зокрема, згідно ч. 1. ст. 1077 ЦК України - за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, Відповідач, неправильно трактував положення договору та дійшов хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору. Насправді ж право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Враховуючи викладене, Позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Щодо переходу прав вимоги за Договором факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 вказали, що ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 строк дії Договору закінчується 31 грудня 2024 року. Пунктом 2.1. Розділу 2 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) Договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 року, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Тобто предметом Договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. 23.02.2024 Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 20629,70 грн.. Тобто передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу до 31.12.2024 р. При цьому, жодна норма даного договору не обмежує можливість передачі прав вимог лише тими, які існували до моменту укладення Договору. Слід також звернути увагу, що відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. Отже, договір № 23/0224-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 23.02.2024 31.12.2024.З урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто підписання реєстру прав вимог - передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу до 31.12.2024 р. Сутність договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та № 23/0224-01 від 23.02.2024 полягає не у відступленні прав вимоги за самими договорами факторингу, а у передачі прав вимоги, визначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно з п. 4.1. цих договорів, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору. Це означає, що фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався дійсного на той момент зобов`язання та відбувся на законних підставах, оскільки реєстри прав вимоги були укладені в межах чинності договорів факторингу та вже після укладення кредитного договору. Щодо переходу прав вимоги за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 зазначили, що 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані Зазначені в Реєстрі Боржників. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 20 629,70 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 (Додаток до позовної заяви). Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Звертаємо увагу Суду, що на момент подачі позову та його розгляду в суді першої інстанції, Позивачем, долучено всі наявні на той час документи, які передані первісним Кредитором та всіма наступними Факторами. Отже, враховуючи наведене, Позивач підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки він виконав умови договору факторингу, надавши відповідні документи. Щодо клопотання про витребування доказів зазначили, що до матеріалів справи долучено платіжне доручення № 60c9c434-af0c-4576-8658-2291f6f1637c від 14.02.2022 з відміткою Товариства, з якого вбачається: 14.02.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціювало переказ Лукієнко Вікторії Олегівні кредитні кошти у розмірі 18200,00 грн. безготівковим зарахуванням Moneyveo SFD Visa Transfer на платіжну картку-маска карти № 4149-62XX-XXXX-9800 (яка була зазначена особисто Відповідачем при заповненні Заявки на отримання грошових коштів кредит на сайті Первісного кредитора); ДЕБЕТ рах. №UA483003460000029090013638603 код отримувача 3574109822, код платника38569246; банк платника (банк, що здійснював переказ коштів): АТ "АЛЬФА-БАНК". Даний доказ підтверджує наявність заборгованості та її розмір. Вищезазначене Платіжне Доручення оформлене відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказали, що документальним підтвердженням зарахування коштів на рахунок Відповідача, може надати виключно емітент платіжної карти клієнта, який відкрив та обслуговує відповідний рахунок. Лише емітент платіжної карти має доступ до реєстру платіжних операцій та балансових даних по рахунку , які можуть підтвердити надходження конкретної суми від Товариства. Товариство лише в рамках електронної взаємодії з надавачем платіжних послуг, під час ініціювання платіжної операції, отримує в рамках протоколу обміну даними міжнародної платіжної системи інформацію в електронній формі про успішне завершення платіжної операції зарахуванням коштів на рахунок отримувача. З даних обставин випливає, що первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують переказ коштів згідно договору № 848520663 від 14.02.2022 на платіжну картку Відповідача (маска карти № [NUMBER] -XXXX-9800) знаходяться в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Варто зазначити, при поданні позовної заяви Позивач з метою отримання додаткових доказів Адвокатом Тараненко А.І. на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (банк-емітент карткового рахунку Відповідача) подано адвокатський запит. Таким чином, Позивач при поданні позовної заяви, користуючись своїм правом, заявив клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Дане процесуальне рішення спрямоване на забезпечення повноти доказової бази шляхом отримання всіх наявних та належних доказів, що мають істотне значення для справи. Такі дії Позивача відповідають принципам змагальності сторін та всебічного і повного з`ясування обставин справи, закріпленим у процесуальному законодавстві. Витребування доказів у встановленому законом порядку сприяє об`єктивному та неупередженому розгляду справи, що є необхідною умовою для ухвалення законного і обґрунтованого рішення судом та забезпечення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів Позивача. Позивач, зі свого боку, вчинив належні дії з метою забезпечення доказів, направивши адвокатський запит на офіційну електронну адресу банку. Проте отримано негативну відповідь на адвокатський запит, що унеможливлює самостійне отримання необхідних доказів. Згідно з положеннями ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнтів банку є банківською таємницею. Таким чином, позивач не має можливості отримати необхідні докази самостійно, що зумовлює необхідність їх витребування безпосередньо судом (а.с. 142-151). Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 02.10.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 05.11.2025 через Електронний суд представником відповідачки подані додаткові пояснення у яких вказала, що позивач вказує на те, що згідно Договору факторингу 1 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги N 175 від 05.05.2022 щодо заборгованості Відповідача по Кредитному договору до позовної заяви додається Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги. Однак, питання не в тому, який строк дії договору факторингу, а в тому, що обов`язкова вимога, яка встановлена законодавством до подібних договорів те, що вони повинні бути персоналізовані! Вважає, що за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Щодо відсутності належних доказів відступлення прав вимоги зазначила, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019. 05.02.2022 на підставі реєстру боржників №175 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором №848520663 від 14.02.2022. 23.02.2024р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу N 23/0224-01. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» та Позивачем укладено Договір факторингу N 04/06/25-Ю відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Таким чином ТОВ «Юніт Капітал» отримало право вимоги до Відповідача за кредитним договором №848520663 від 14.02.2022. Відповідно до пункту 2.3 договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01 «Розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен Реєстр прав вимог становить 100,00грн та сплачується протягом 5 банківських днів з дати складання кожного Реєстру…». Однак в додатках до позовної заяви відсутні докази оплати за передачу реєстру прав вимог №175 від 05.02.2022 ТОВ «Таліон Плюс». Договір факторингу за своєю суттю є оплатним і докази сплати за передачу реєстру боржників є суттєвим доказом без якого ми не можемо дійти до висновку, що право вимоги до Відповідачки дійсно було передано ТОВ «Таліон Плюс». В свою чергу це ставить під сумнів подальший переход права вимоги до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал». ТОВ "Юніт Капітал" не довів переходу права вимоги за кредитним договором №848520663 від 14.02.2022 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12 , 81 ЦПК України, не надавши суду відповідних письмових доказів. Вважає, що ТОВ «Юніт Капітал» не наділено правом вимоги до Відповідача за договором №848520663, оскільки відсутні доказі оплати за договорами факторингу. Окрім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги N 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу (а.с. 171-172). 07.11.2025 через Електронний суд представником позивача подані додаткові пояснення, у яких зазначили, що пунктом 106 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/19 встановлено: Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Згідно із ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (редакція чинна на дату укладення Договорів факторингу) (далі Закон), договір про надання фінансової послуги повинен містити перелік обов`язкових умов, серед яких: назва документа, реквізити сторін, найменування фінансової операції, розмір фінансового активу, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, строк дії договору, порядок зміни та припинення, права та обов`язки сторін, підписи тощо. У Договорі факторингу 1, Договорі факторингу 2, Договорі факторингу 3 (далі Договори факторингу) усі зазначені істотні умови дотримані. Зокрема: умови, передбачені пунктами 15, 711 ст. 6 Закону, закріплені безпосередньо в тексті Договорів факторингу; умова щодо розміру фінансового активу, строків його внесення та порядку взаєморозрахунків (п. 6 ст. 6 Закону) деталізована у Реєстрах прав вимоги, які є невід`ємною частиною кожного Договору факторингу. Верховний Суд у Постанові від 31.05.2021 у справі № 917/265/18 звернув увагу, що додаток до договору (зокрема реєстр) може містити доповнення, уточнення та деталізацію умов договору, розкриваючи його зміст. Таким чином, Реєстри прав вимоги мають характер невід`ємних додатків до Договорів факторингу, оскільки виконують функцію документів, що конкретизують та деталізують їх істотні умови. Їх юридичне значення полягає в тому, що саме в цих Реєстрах відображено розмір фінансового активу, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Зазначене повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства та підтверджує належне виконання сторонами обов`язку щодо погодження усіх істотних умов договору факторингу. Окрім того, постанова Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №559/1605/18 підтверджує, що принцип свободи договору дозволяє сторонам самостійно визначати форму, зміст та спосіб фіксації істотних умов договору, якщо це не суперечить закону. Отже, виходячи із сутності Договорів факторингу, їх предметом є не відступлення права вимоги за конкретним договором, а передання Фактору прав вимоги, перелік яких наведений у відповідних Реєстрах прав вимоги. Таким чином, сторони визначили механізм відступлення прав вимоги як щодо зобов`язань, які існували на момент укладення договору, так і щодо зобов`язань, що можуть виникати в подальшому, із закріпленням їх передачі у наступних Реєстрах прав вимоги, що цілком відповідає змісту та правовій природі договору факторингу. Таким чином, кожна із сторін Договорів факторингу на всіх етапах переходу прав вимоги дотрималася вимог цивільного законодавства та спеціальних норм законодавства про фінансові послуги. Істотні умови договорів факторингу зазначені у тексті договорів та деталізовані у Реєстрах прав вимоги до них, які є їх невід`ємними частинами, що свідчить про належність та законність укладених правочинів (а.с. 175-183). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиві та у додаткових поясненнях. Заслухавши представника позивача, представника відповідачки, дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 848520663 в електронній формі, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит на суму 18200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 14 зв.-22). Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (MNV5D9Y2) (а.с. 22 зв). За п. 3.6 Договору Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі «Дисконтний період»). У п. 3.7 Договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем Позичальника або шляхом активації Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду. Застосування Позичальником зазначеного права продовження загального строку Дисконтного періоду можливе до закінчення Дисконтного періоду, а також під час Пільгового періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. Відповідно до паспорту споживчого кредиту продукту "СМАРТ" до Договору № 848520663 від 14.02.2022 [PERSON] надано кредит, строк кредитування 1-65 днів (з можливістю продовження строку). Дисконтна процентна ставка 3,65 % - 722,7 %, індивідуальна процентна ставка 361,35 % - 722,7 %, базова процентна ставка 722,7%, тип процентної ставки фіксована. Загальні витрати за кредитом 180 грн. Реальна річна процентна ставка, процентів річних 649%. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 1087,70 % річних. Інформація зберігає чинність та є актуальною до 17.02.2022 (а.с. 13-14). На виконання умов вказаного Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] хх-хххх-9800 , вказаний у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 14.02.2022 (а.с. 23), грошові кошти в розмірі 18200 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 14.02.2022 (а.с. 34). З наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 02.10.2025 інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . За період з 14.02.2022 по 19.02.2022 на вказану платіжну картку були зараховані кошти у розмірі 18200 грн (а.с. 166-167). Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір) пунктом 2.1 якого передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У п.п.1.3 Договору визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, в саме Реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору). Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1 Договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 договору, та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2). Відповідно до додаткових угод № 19, № 26, № 27, № 31, № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2019 року, від 31 грудня 2020 року, від 31 грудня 2021 року, від 31 грудня 2022 року, від 31 грудня 2023 року, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сторони виклали договір у новій редакції, а також домовилися продовжити строк дії договору до 31 грудня 2020 року, в подальшому до 31 грудня 2021 року, а потім до 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року, 31 грудня 2024 року. Як вбачається з витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за № 28028 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 848520663 від 14.02.2022, загальна заборгованість 18882,50 грн, з яких тіло кредиту 18200 грн, проценти 682,50 грн. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 05.05.2022 [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 848520663 від 14.02.2022 в розмірі 18882,50 грн, з яких тіло кредиту 18200 грн, проценти 682,50 грн. 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (п. 2.1. Договору). Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 до договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», за № 1145 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 848520663 від 14.02.2022, загальна заборгованість 20629,70 грн, з яких тіло кредиту 18200 грн, проценти 2429,70 грн. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», станом на 23.02.2024 [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 848520663 від 14.02.2022 в розмірі 20629,70 грн, з яких тіло кредиту 18200 грн, проценти 2429,70 грн. Згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників. Перелік боржників зазначено в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 (п. 1.1 Договору). Відповідно до реєстру боржників від 04.06.2024 до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», за № 8560 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 848520663 від 14.02.2022, загальна заборгованість 20629,70 грн, з яких тіло кредиту 18200 грн, проценти 2429,70 грн. Також 04.06.2025 між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору № 848520663 від 14.02.2022, укладеного [PERSON] з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, відповідачка уклала електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України). Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У справі, що розглядається, позивачем зазначено, що право вимоги до відповідачки переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал». Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до додаткових угод до договору строк його дії продовжено до 31 грудня 2020 року, в подальшому до 31 грудня 2021 року, а потім до 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року, 31 грудня 2024 року. Отже, строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року був неодноразово продовжений, та договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] від 14.02.2022 був укладений в межах строку дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Як вбачається з витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за № 28028 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 848520663 від 14.02.2022, загальна заборгованість 18882,50 грн, з яких тіло кредиту 18200 грн, проценти 682,50 грн. Таким чином, право вимоги до [PERSON] перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 05.05.2022, відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 175, та договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року на момент переходу права вимоги був чинним. У подальшому 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 до договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024, за № 1145 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 848520663 від 14.02.2022, загальна заборгованість 20629,70 грн. Надалі згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників. Відповідно до реєстру боржників від 04.06.2025 до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025, за № 8560 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 848520663 від 14.02.2022, загальна заборгованість 20629,70 грн. При цьому, умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та наступних договорів факторингу не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами. Суд звертає увагу, що умовами укладених договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги, та не пов`язано перехід з оплатою за договором факторингу, проведення якої відтерміновано на визначений договором строк. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі вбачається, що відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів факторингу та реєстрів прав вимоги, а тому до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 848520663 від 14.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Статтею 1080 ЦК України визначено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом." Однак, при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Як зазначає позивач, боржника було повідомлено про заборгованість за кредитним договором. Отже, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором № 848520663 від 14.02.2022 в сумі 20629,70 грн. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Враховуючи викладене,\~та приймаючи\~до уваги\~те,\~що судом\~достовірно встановлено,\~що у\~відповідача утворились\~заборгованість перед\~позивачем за\~кредитним договором,\~що свідчить\~про неналежне\~виконання,\~останньою,\~умов укладеного\~кредитного договору,\~а отже\~позовні вимоги\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~««Юніт Капітал»\~ґрунтуються на\~законі,\~а тому\~підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду: копію договору надання правничої допомоги від 05.06.2025 № 05/06/25-01, протокол погодження вартості послуг, додаткову угода № 25770710871 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 на загальну суму 7000,00 грн. Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 гривні відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved