Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

27 лютого 2025 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.08.2020 з індексним номером 53475107 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; -витребувати з незаконного володіння [PERSON] 0.08333/1 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову обгрунтовані тим, що рішенням Радянського районного народного суду м.Києва від 05.04.1988 року встановлено право власності на вказане домоволодіння за [PERSON] у розмірі , а за [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ) - частина домоволодіння. Рішення суду було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації 21.11.1996 року. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.1996 року, право власності на частини домоволодіння, які належали на праві власності [PERSON] успадкувала [PERSON] та в подальшому вказану частину домоволодіння успадкували [PERSON] та [PERSON] на підставі заповіту від 22.10.2021 року. Позивачі стверджують, що вони є власниками частини спірного домоволодіння. При спробі зареєструвати право власності на вказану частину домоволодіння, реєстратор повідомив що за [PERSON] на підставі договору дарування від 17.07.1985 року зареєстровано право власності на 1/3 частину домоволодіння замість . Як зазначають позивачі, достовірно знаючи про наявність судового рішення та визначення її частки в розмірі - , відповідач умисно приховала цей факт перед державним реєстратором натомість надавши йому документ, який вже не містив достовірної та актуальної інформації про розмір її частини в домоволодінні. Так як за відповідачем зареєстровано право власності на більшу частину ніж їй належить на праві власності, відповідачка безпідставно заволоділа 0,08333/1 частини спірного майна, тому є законом передбачені підстави для скасування рішення реєстратора та витребування майна з володіння відповідача. 14.04.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому вона просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що позивачі не надали доказів, що їм на праві власності належить частин домоволодіння. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судовому засіданні представник позивачів вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог з підстав їх необгрунтованості. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна в судове засідання не з`явилась, звернулась із заявою про розгляд справи за її відсутності. В поясненнях, які 20.06.2025 року надійшли до суду, приватний нотаріус просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] при реєстрації права власності на частину будинку не надала рішення від 05.04.1988 року, тому нотаріусом до реєстру речових прав на нерухоме майно була внесена неправильна/неправдива інформація щодо житлового будинку [ADDRESS] . На підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив розгляд справи за відсутності третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом, на підставі договору дарування від 17.07.1985 року [PERSON] отримала в дар від [PERSON] 1/3 частину будинку [ADDRESS] . Право власності [PERSON] (після реєстрації шлюбу 27.08.1988 року змінила прізвище на « [PERSON] ») на підставі вказаного договору було зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно» 25.08.1985 року, №17764. Рішенням Радянського районного народного суду м.Києва від 05.04.1988 року змінені частки співвласників домоволодіння [ADDRESS] та встановлено їх в розмірі: фактичну частку [PERSON] (в подпльшому її частку успадкувала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.11.1996 року) в розмірі частки домоволодіння та фактичну частку [PERSON] в розмірі - частини домоволодіння. Як вбачається з рішення суду, судом було проаналізовано підстави набуття права власності кожною стороною в тому числі і договір дарування від 17.07.1985 року, фактичне користування приміщеннями домоволодіння та визначено відповідні частки. З копії рішення вбачається, що [PERSON] була присутня в судовому засіданні та обізнана про рішення суду. Представник відповідача не надав суду доказів що зазначене рішення було скасоване чи змінене. В той же час, 31.07.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко Марії Василівни про реєстрацію права власності на частину будинку на підставі договору дарування від 17.07.1985 року. Нотаріусу не було надано копію рішення від 05.04.1988 року. 31.07.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєструвала право власності [PERSON] на 1/3 частину будинку [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 53475107 від 05.08.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2139814480000. При зверненні до суду з позовом позивачі вказували що вони як спадкоємиці померлої [PERSON] позбавлені можливості отримати спадщину у зв`язку з безпідставною реєстрацією за відповідачем 1/3 частини спірного будинку. Так судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.1996 року, [PERSON] отримала у власність частин жилого будинку [ADDRESS] після померлої [PERSON] . Заповітом від 22.10.2021 року [PERSON] заповіла [PERSON] та [PERSON] належну їй на праві власності частку житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті в межах строку визначеного діючим законодавством із заявами про прийняття спадщини звернулись позивачі. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, враховуючи що позивачі у строки, встановлені діючим законодавством подали заяви про прийняття спадщини, суд вважає, що їх права як спадкоємців підлягають захисту. На запит суду КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що згідно з наявною в них інформацією, 1/3 частина квартири зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування від 17.07.1985 року, зареєстрованого в бюро 26.09.1985 року та за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.11.1996 року та зареєстрованого в бюро 23.12.1996 року. В той же час до БТІ було подано і рішення від 05.04.1988 року яким змінено ідеальні частки будинку. Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Частина 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Частина 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини сьомої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку. Виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення. Судом встановлено, що нотаріус намагалась вчинити дії щодо виправлення розміру частки відповідача у праві власності на будинок. Однак відповідач не виявила бажання на виправлення такої помилки. Під час розгляду справи судом, відповідач не надала суду документів на підставі яких вона має право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] . Згідно з положеннями ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. Таким чином, оскільки рішенням Радянського районного народного суду м.Києва від 05.04.1988 року змінені частки співвласників домоволодіння [ADDRESS] та встановлено їх в розмірі: фактичну частку [PERSON] (спадкоємцем якої була [PERSON] ) в розмірі частки домоволодіння та фактичну частку [PERSON] в розмірі - частини домоволодіння, судом не встановлено підстав перебування у власності відповідача 1/3 частини домоволодіння, тому суд приходить до висновку про скасування рішення від 05.08.2020 з індексним номером 53475107 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2139814480000. Щодо вимог позивачів про витребування з незаконного володіння [PERSON] 0.08333/1 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] варто зазначити, що суду не надано доказів тієї обставини з володіння спадкодавця вибула зазначена позивачами частина будинку, сам факт реєстрації за відповідачем частки будинку в більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду, не є безумовним доказом вибуття його з володіння спадкодавця, а тому на даний час відсутні законом передбачені підстави для витребування 0.08333 частини будинку з володіння відповідача. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial