Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

У серпні 2025 року заявниця [PERSON] звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра із вищевказаною заявою. В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилалася на те, що вона є матір`ю [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.10.1998 року Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно із розпорядженням від 01.10.1998 року № 6/2026-98, квартира [ADDRESS] була приватизована на двох осіб: [PERSON] та [PERSON] Свідоцтво зареєстроване в КП «ДМБТІ» в реєстровій книзі № 429п-371-393. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частки зазначеної квартири. У 2007 році заявниця отримала у сподок від мами будинок [ADDRESS] , який вона використовувала як дачу. З метою зменшення витрат на комунальні послуги, заявниця зареєструвала своє місце проживання у вказаному будинку, проте продовжувала постійно проживати разом із сином. [INFO] батько заявниці [PERSON] помер. [INFO] помер син заявниці [PERSON] . Після смерті сина відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . На день смерті сина останній був зареєстрований за вказаною адресою, із заявою про прийняття спадщини після смерті сина заявниці до нотаріальної контори ніхто не звертався. Заявниця займалась похованням сина, організовувала всі необхідні обряди. Після смерті сина заявниця продовжувала проживати у квартирі [ADDRESS] . На день смерті сина вже здійснювалась військова агресія рф на території України, тож заявниця була обмежена у можливостях оформити спадщину. У червні 2025 року заявниця звернулась до державного нотаріуса Другої ДДНК з метою оформлення спадкових справ, однак постановою державного нотаріуса Другої ДДНК Циганко Є.Л. від 05.06.2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущено шестимісячний строк на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, заявниця звертається до суду та просить встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , з 1998 року до часу відкриття спадщини - [INFO] і до сьогодні. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30.09.2025 року цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання та витребувано із Другої ДДНК належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 27.10.2025 до суду Другої ДДНК надійшла належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Разом із позовною заявою заявницею [PERSON] було подано клопотання про виклик і допит свідків. Разом з тим, оскільки в подальшому заявниця вказане клопотання не підтримала, суд вважає за можливе клопотання про виклик і допит свідків не розглядати. Заявниця [PERSON] письмово просила судове засідання проводити без застосування засобів технічної фіксації, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради Дика Н.В. письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані та здобуті по справі докази, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.10.1998 року Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно із розпорядженням від 01.10.1998 року № 6/2026-98, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] . Право власності зареєстроване в КП «ДМБТІ» в реєстровій книзі № 429п-371-393. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Із копії акту № 14 про проживання осіб за місцем реєстрації від 14.07.2025 року, засвідченого виконавчим директором ОСББ «Гідропаркова 1» Русаковою Н., вбачається, що [PERSON] дійсно мешкає за адресою: [ADDRESS] з 14.09.1983 року по теперішній час. Матеріали справи містять також квитанції про сплату заявницею комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] задовго до смерті сина [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої ДДНК Циганко Є.Л. від 05.06.2025 року заявниці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущено шестимісячний строк на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , спадкова справа була заведена на підставі заяви [PERSON] , інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи відмову у її прийнятті не зверталися, заповіт відсутній. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам по справі, суд зазначає наступне. Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Положеннями ч. 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно із п.п. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, факт постійного проживання заявниці разом зі спадкодавцем [PERSON] з 1998 року і до моменту відкриття спадщини у квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду на підставі досліджених судом доказів, спір про встановлення даного факту відсутній. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення в судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно заявниці для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги зібрані по справі докази, а також те, що встановлення вказаного факту породжує для заявниці юридичні наслідки від яких залежать її майнові права, іншої можливості встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявниця чинним законодавством не передбачено, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем в квартирі [ADDRESS] , з 1998 року до часу відкриття спадщини - [INFO] . В іншій частині у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на її необґрунтованість. Положеннями ч. 7 ст. 294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial