Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

у січні 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] , в особі представника - адвоката Шнайдера С.В., з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капітал фінанси», про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.04.1994 року. 28 липня 2011 року між ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1067-0201001/ФК, за яким Банк надав грошові кошти в сумі 474931,94 гривні 94 копійок на строк до 15 березня 2021 року під 22 % на рік. 28 липня 2011 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Іпотечний договір 1067- 0201001/Zфкіп-08, за яким передано в забезпечення зобов`язань квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно іпотечного договору № 1067-0201001/Zфкіп-08 вказано, що він укладений з метою забезпечення належного виконання [PERSON] зобов`язання, що випливає із Кредитного договору № 1067-0201001/ФК-08 укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк». 15.05.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія капітал фінанс» було укладено договір № 1387/К за яким Продавець 15 травня 2019 року відступив шляхом продажу Новому Кредитору права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 1067/0201001/ФК від 28.07.2011 року, з усіма додатками та додатковими угодами до них, укладеними між Публічним акціонерним товариством Дельта Банк» та фізичною особою [PERSON] . 1505.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія капітал фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 1067- 0201001/Zфкіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 25 червня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія капітал фінанс» надіслало [PERSON] іпотечне повідомлення з вимогою погасити борг за основним договором. Відповідно до даного іпотечного повідомлення борг [PERSON] за кредитним договором № 1067-0201001/ФК-08 станом на укладення договору про відступлення права вимоги складає 1 546038 гривень 80 копійок. 13.08.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства Реєстраційне бюро» Макаровим О.В. прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48210456, згідно якого було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія капітал фінанс» право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Проте, рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48210456, згідно якого було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія капітал фінанс» право власності на квартиру за адресо: [ADDRESS] було прийнято з порушенням чинного законодавства, та реєстратором неправомірно було зареєстровано право власності на дану квартиру за Відповідачем. 11 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Головуючого судді Фінагеєва В.О., суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А., за участю секретаря Кияшко К.О., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу № 760/32451/19 за апеляційною скаргою [PERSON] , поданою представником Шнайдером Сергієм Володимировичем , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капітал Фінанс» про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності, постановив: Позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капітал Фінанс» про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності задовольнити частково. Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Макарова Олега Вячеславовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 48210456 від 13.08.2019 про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія капітал фінанс» на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Всі вищезазначені обставини підтверджуються постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року. 18.09.2019 року о 08:00 год. фінансовий директор ТОВ «Фінансова компанія капітал фінанс» [PERSON] разом із 3 невстановленими особами незаконно проникли в житло [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 18.09.2019 року [PERSON] викликав наряд поліції за адресою [ADDRESS] та написав заяву з приводу неправомірних дій зі сторони фінансового директора ТОВ «Фінансова компанія капітал фінанс», що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Москалівська, 92, гр. [PERSON] разом із 3 невстановленими особами. Вказана подія була зареєстрована в Солом`янському управлінні поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві до ЄС № 72027 від 18.09.2019 року. На підставі даної заяви слідчим відділом Солом`янського управління поліції внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100090010877 від 01.11.2019 року. [PERSON] , володільця квартири було насильно виштовханого з його ж квартири та змінено вхідні замки до квартири. У вказаній квартирі знаходилися меблі, побутова техніка та особисті речі [PERSON] . На даний час, в зазначеній вище квартирі проживають невідомі люди. Тому, [PERSON] неодноразово просив слідчого Солом`янського УП ГУНП з`ясувати хто зараз проживає та на яких підставах у квартирі [ADDRESS] . Слідчим, який здійснює досудове розслідування по даному кримінальному провадженню № 12019100090010877 від 01.11.2019 року призначено Токареву А.В. , прокурори, що здійснюють процесуальне керівництво - Маруненко О.А. та Зайцев А.С . 11 листопада 2019 року [PERSON] звернувся з клопотанням до слідчого Солом`янського УП ГУНП у м. Києві про залучення [PERSON] у якості потерпілого до кримінального провадження № 12019100090010877 від 01.11.2019 року, про виклик та допит [PERSON] в якості потерпілого та про надання доручення, щодо з`ясування хто на даний час проживає та на яких підставах у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] залучено в якості потерпілого до кримінального провадження № 12019100090010877 від 01.11.2019 року. Слідча Токарева А.В. надала доручення працівникам поліції про з`ясування факту, хто на даний час проживає та на яких підставах у квартирі [ADDRESS] . Згідно рапортів працівників поліції, наявних в матеріалах кримінального провадження № 12019100090010877 від 01.11.2019 року двері у квартирі [ADDRESS] ніхто не відчинив. На даний час розслідування вищевказаного кримінального провадження триває, а [PERSON] не має доступу до своєї квартири. Адвокат Шнайдер С.В. надіслав адвокатський запит з приводу руху кримінальної справи, проте на момент подачі позову відповіді не отримав. А тому додаткові докази вчинення перешкод будуть подані після їх отримання адвокатом, або буде надано клопотання про їх витребування судом. Нормативне обґрунтування позову: Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. ч.1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно частин 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Відповідно до частин 1, 2 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Як визначено частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. В силу положень частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 Житлового кодексу Української PCP, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Звертаючись з позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилається на те, що відповідач перешкоджає йому у вільному доступі до спірної квартири. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYYITSKYY v. UKRAINE, N 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року). ЄСПЛ неодноразово зазначав про те, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому, чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків із конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 ересняЛ982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Внаслідок дій відповідача, які полягають у створенні перешкод позивачу у вільному доступі до власної квартири, позивач фактично позбавлений можливості користуватись належним йому майном. Оскільки, позивач є власником спірної квартири, відповідно до вимог частини 1 статті 383 ЦК України він має право використовувати помешкання для власного проживання (і проживання членів своєї сім`ї). Таке право позивача в силу частини 4 статті 41 Конституції України та частини 1 статті 321 ЦК України є непорушним, і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні. З врахуванням наведеного просив усунути перешкоди в користуванні на квартиру за адресою: [ADDRESS] , які чиняться Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія капітал фінанс» [PERSON] шляхом вселення [PERSON] до квартири за адресою: [ADDRESS] ; Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія капітал фінанс» з квартири за адресою: [ADDRESS] . 16 січня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 20 січня 2025 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 03 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 24 березня 2025 року клопотання представника позивача - адвоката Шнайдера Сергія Володимировича про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капітал фінанси» про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, - задоволено частково; витребувано у Солом`янського УП ГУНП в м. Києві (03113 м. Київ, вул. Грушецька, 3) копію матеріалів кримінального провадження № 12019100090010877 від 01.11.2019 року. 04 червня 2025 року на виконання ухвали суду від Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві до суду надійшли витребувані матеріали. Ухвалою від 20 серпня 2025 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капітал фінанси», про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, - закрито; призначено справу до судового розгляду по суті. 24 листопада 2025 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення в яких вказано наступне. В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа № 760/1348/25 (провадження № 2/760/7124/25, суддя - Тесленко І.О.) за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія Капітал Фінанс» про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. Відповідач не визнає позовні вимоги Позивача, вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні жодні докази, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог. Єдине на що посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог - це на внесення за його заявою відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100090010877 від 01.11.2019 р. та на залучення Позивача у вказаному кримінальному провадженні у якості потерпілого від начебто неправомірних дій Відповідача. За клопотанням Позивача судом від органу досудового розслідування були витребувані матеріали зазначеного кримінального провадження, з яких вбачається що Постановою про закриття кримінального провадження від 26.04.2022 р. (а/с 93, 94) вказане кримінальне провадження № 12019100090010877 закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального проступку. Отже, як зазначено вище, в матеріалах справи відсутні жодні докази, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог. З врахуванням наведеного просив прийняти ці пояснення та долучити їх до матеріалів справи № 760/1348/25 (провадження № 2/760/7124/25) за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія Капітал Фінанс» про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення; у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія Капітал Фінанс» про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення відмовити повністю. В судовому засіданні представник позивача приймав участь в режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вказав що квартира перебуває у власності позивача, була передана в іпотеку, в подальшому незаконно перереєстрована відповідачем, реєстрацію на цей час скасовано. Зазначив, що після перереєстрації представники відповідача зламали замки та самовільно захопили квартиру, позивача до неї не пускають. Наразі є позов про визнання іпотеки припиненою у зв`язку з тим, що боржник помер. Представник відповідача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вказав, що промова представника позивача пов`язана з іншими спорами, які мали місце між учасниками; у цьому позові інший предмет спору, доказів вчинення будь - яких протиправних дій з боку відповідача не має. За таких обставин позов задоволенню не підлягає. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. 28 липня 2011 року між [PERSON] (як Іпотекодавцем) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (як Іпотекодержателем) було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язання, що випливає з кредитного договору передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с.8 - 10). Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року (справа №760/32451/19), апеляційну скаргу [PERSON] , подану представником Шнайдером Сергієм Володимировичем задоволено; Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення; позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капітал Фінанс» про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності задоволено частково; скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Макарова Олега Вячеславовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 48210456 від 13.08.2019 про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія капітал фінанс» на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 11 - 26). Листом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.11.2021 року представника позивача було повідомлено, що підстав для примусового проникнення до квартири [ADDRESS] не має (а.с. 27). Судом також досліджено адвокатський запит від 15.10.2024 року, направлений до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві (а.с. 28). Крім того, судом досліджено матеріали кримінального провадження №12019100090010877, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, які надійшли до суду на виконання Ухвали від 24 березня 2025 року з яких вбачається наступне. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12019100090010877, до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва про зобов`язання уповноважених осіб СВ Солом`янського УП внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] з приводу самовільних дій невстановлених осіб, що полягали у зміні замків у квартирі [ADDRESS] та встановленні в ній сигналізації, які мали місце 18.09.2019. Матеріали кримінального провадження містять Пояснення [PERSON] від 18.09.2019 року., [PERSON] від 18.09.2019 року, [PERSON] від 18.09.2019 року. Листом Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 18.09.2019 року [PERSON] було повідомлено, що за результатами проведеної перевірки не встановлено фактичних даних, які свідчать про наявність в даній події ознак кримінального правопорушення; додатково повідомлено що між заявником та [PERSON] виникли цивільно - правові відносини. Також, судом досліджено Доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій (у порядку п. 3 ч. 2 ст. 40 КПК України), якими було доручено, зокрема, перевірити хто проживає на даний час за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Рапортів о/у СКП ВП №1 Солом`янського УП ГУНП в м. Києві Пронякіна В., в ході виконання доручення проводились заходи спрямовані на встановлення особи, що вчинила даний злочин, але позитивного результату досягнуто не було; біля місця вчинення кримінального правопорушення камер відеоспостереження виявлено не було; проводились заходи спрямовані на встановлення очевидців даної події, але позитивного результату досягнуто не було. Постановою про закриття кримінального провадження від 26.04.2022 року кримінальне провадження №12019100090010877 від 01.11.2019, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального проступку. Також, у постанові зазначено, що так і не здобуто достатніх доказів для доведення винуватості осіб в суді і вичерпані можливості їх отримання. Як вбачається з пояснень, наданих представником позивача, якого було визнано потерпілим у кримінальному провадженні, вказана постанова ним не оскаржувалась. Представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що факт наявності перешкод позивачу у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , підтверджується матеріалами кримінального провадження. При цьому, суд зважає на те, що позивач звертався з заявою про вчинення кримінального провадження у 2019 році, у 2022 році кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивача було закрито; позивач постанову про закриття кримінального провадження не оскаржував. Також, як вбачається з матеріалів справи, станом на момент звернення позивача з заявою до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, ТОВ "Фінансова компанія" було перереєстроване право власності на квартиру на підставі іпотечного договору. В подальшому, Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на ТОВ "Фінансова компанія капітал фінанс" на квартиру за адресою: [ADDRESS] було скасовано. При цьому, будь - яких доказів існування будь - яких прешкод у користуванні майном - квартирою, зокрема з боку відповідача, надано позивачем не було. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, але обгрунтовуючи свою незгоду тим, що матеріали справи не містять у собі будь - яких доказів на підтвердження того, що будь - які перешкоди здійсннються з боку ТОВ "Фінансова компанія капітал фінанс". Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20). Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) сформулювала висновок про те, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна. Відповідно до частини першої, пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, а предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (схожий за змістомвисновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 909/243/18). Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, тоді як правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, враховуючи факти, установлені під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). У статті 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 309/2340/15 (провадження № 61-16776св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18). Предметом позову в цій справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду. Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно. У разі порушення третьою особою права користування і розпорядження майном і власник, і володілець цього майна набувають права на подання негаторного позову. Відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном. Так, для подання негаторного позову необхідно довести наявність перешкод, які порушують право позивача користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач зобов`язаний довести, що він є власником майна (або законним володільцем) та що відповідач своїми діями створює перешкоди у здійсненні цього права, проте не позбавляє володіння майном. Суд зважає на те, що позивачем до матеріалів справи не надано будь - яких належних та допустимих доказів існування перешкод позивачу як власнику майно - квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на момент звернення до суду, та вчинення відповідних дій з боку юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія капітал фінанс". Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказ мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст. ст. 77 - 79 ЦПК України). Як вбачається з ч. ч. 1 - 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до положень Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial