Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

06.10.2025 року представник Торецького міського центру зайнятості звернувся в Самарський районний суд міста Дніпра з позовною заявою до\~\~ [PERSON] \~, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 1074,20\~гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] звернулась за сприянням у працевлаштуванні до Торецького міського центру зайнятості в електронній формі засобами Єдиного державного порталу Дія 06.07.2023. Відповідач перебувала на обліку та отримувала соціальні послуги служби зайнятості з 06.07.2023 по 16.04.2024, з 07.07.2023 по 15.04.2024 отримувала допомогу по безробіттю. 12.04.2024 за результатами опрацювання верифікації встановлено, що відповідач 16 серпня 2023 року перетнула кордон. Про намір виїзду за межі України відповідач Центр зайнятості не попереджала та під час проведення консультацій з працевлаштування (телефонним дзвінком) не повідомила про факт перетину кордону. Відповідно до Акту № 201 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №15 від 16.04.2024 року, встановлено порушення вимог ч. 3 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та підтверджено, що під час перебування на обліку, відповідачем своєчасно не було повідомлено центр зайнятості про виїзд за кордон. У зв`язку з цим, фахівцем центру зайнятості після проведення відповідного розслідування була припинена виплата відповідачу допомоги по безробіттю та припинена її реєстрація. Внаслідок вказаних дій, відповідач незаконно отримала допомогу по безробіттю за період з 16.08.2023 року по 15.04.2024 року в сумі 1074,20 грн., яку позивач просить стягнути на його користь. Ухвалою суду від 08.10.2025 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, натомість в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі та не заперечує про ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила. У встановлений судом строк відзив на позов чи зустрічний позов не подала. При таких обставинах, враховуючи позицію представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] звернулась за сприянням у працевлаштуванні до Торецького міського центру зайнятості в електронній формі засобами Єдиного державного порталу Дія 06.07.2023. Відповідач перебувала на обліку та отримувала соціальні послуги служби зайнятості з 06.07.2023 по 16.04.2024, з 07.07.2023 по 15.04.2024 отримувала допомогу по безробіттю. 12.04.2024 за результатами опрацювання верифікації встановлено, що відповідач 16 серпня 2023 року перетнула кордон. Про намір виїзду за межі України відповідач Центр зайнятості не попереджала та під час проведення консультацій з працевлаштування (телефонним дзвінком) не повідомила про факт перетину кордону. Відповідно до Акту № 201 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №15 від 16.04.2024 року, встановлено порушення вимог ч. 3 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та підтверджено, що під час перебування на обліку, відповідачем своєчасно не було повідомлено центр зайнятості про виїзд за кордон. У зв`язку з цим, фахівцем центру зайнятості після проведення відповідного розслідування була припинена виплата відповідачу допомоги по безробіттю та припинена її реєстрація. На підставі наказу від 19 квітня 2024 року вирішено вжити заходів щодо повернення [PERSON] суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період з 16.08.2023 по 15.04.2024 у розмірі 1074,20 грн. З метою досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу рекомендованим поштовим відправленням лист-претензію від 19.04.2024 року про повернення коштів. Крім того, повідомлення-претензію відправлено відповідачу на електронну пошту вказану нею при реєстрації, та на мобільний за стосунок Viber на вказаний нею номер телефону. Оскільки відповідач добровільно не відшкодувала вказані кошти, позивач звернувся до суду із позовом про їх стягнення у примусовому порядку. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У\~статті 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі\~ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.1 Закону України №1533-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»\~(далі - Закон №1533-ІІІ) загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно з\~ст.7 Закону №1533-ІІІ\~одним із видів забезпечення є допомога по безробіттю. Відповідно до п.8 ч.1\~ст.1 Закону України №5067-VІ «Про зайнятість населення»\~(далі - Закон №5067-VІ) зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи. Держава гарантує у сфері зайнятості соціальний захист у разі настання безробіття (п.7 ч.1\~ст.5 Закону №5067-VІ). Відповідно до положень\~статті 43 Закону №5067-VІ\~статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Зареєстровані безробітні зобов`язані відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів, а у період дії карантину або режиму надзвичайної ситуації, введення надзвичайного стану підтверджувати свій намір перебувати у статусі зареєстрованого безробітного будь-якими засобами комунікації (телефонний зв`язок, електронні засоби тощо) не рідше ніж один раз на 30 календарних днів; протягом трьох робочих днів інформувати кар`єрного радника про обставини, які є підставою для припинення реєстрації, визначені частиною першою\~статті 45 цього Закону. (п.2, 4 ч.2\~ст. 44 Закону №5067-VІ). Відповідно до ч.2\~ст.36 Закону №1533-ІІІ\~всі застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 28 Порядку №792 зареєстрований безробітний у разі виїзду за кордон під час воєнного стану зобов`язаний повідомити про це центр зайнятості, а у разі перебування його за кордоном понад 30 календарних днів - подати до центру зайнятості відповідну заяву про припинення реєстрації як безробітного. Окрім того, в абз. 25 пп. 1 п. 30 Порядку № 792, зазначено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня встановлення факту перебування зареєстрованого безробітного за кордоном понад 30 календарних днів під час воєнного стану. У частині 3\~ст.36 Закону №1533-ІІІ\~передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави врегульовано\~статтею 1212 ЦК України, за положеннями якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Разом з тим, згідно зі\~статтею 1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із загального правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Як встановлено судом та підтверджено наданими позивачем матеріалами, відповідач не повідомила центр зайнятості про виїзд 16 серпня 2023 року за кордон під час воєнного стану , у зв`язку з чим нею безпідставно отримана допомога по безробіттю за період з 16 серпня 2023 року по 15 квітня 2024 року в сумі 1074,20 грн. Вказане свідчить про недобросовісність відповідача, як набувача виплати допомоги по безробіттю, та отримання нею допомоги по безробіттю у сумі 1074,20 грн. без законних правових підстав. Таким чином, зважаючи на те, що на час звернення позивача до суду відповідач не повернула надані їй кошти, які є такими, що отримані без належної на те правової підстави, як то встановлено судом вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Матеріалами справи підтверджено, що звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн., що підтверджується квитанцією. З огляду на задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн..

Outcome: approved