Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський Владислав Юрійович, про повернення безпідставно набутих коштів, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 16378,22 грн., стягнуті за виконавчим написом № 16691 від 23.09.2020 року Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. В обґрунтування позову зазначено, що позивач користувалась банківськими послугами, мала розрахунковий рахунок в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» та уклала кредитний договір № 001-059036/13-00938-вкл-к від 24.04.2013 року. 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис № 16691 щодо звернення стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у сумі 16378,22 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису, було відкрито виконавче провадження із реєстраційним номером 66727783, та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . На підставі вищевказаної постанови із заробітної плати та пенсії [PERSON] щомісячно здійснювались відповідні відрахування в розмірі 20% з пенсії та заробітної плати, а на період воєнного стану було заблоковані рахунки та стягнуті кошти з карткових рахунків. Не погоджуючись із вищевказаним виконавчим написом та постановою приватного виконавця, позивач звернулась із позовом про визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до Подільського районного суду міста Києва. 04 липня 2024 року рішенням Подільського районного суду міста Києва по справі № 758/2269/24 було задоволено позов та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 23.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 16691, щодо звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 16378,22 грн. Таким чином, позивач вважає, що станом на день подання позову відповідачем безпідставно отримано грошові кошти на загальну суму 16378,22 грн. 13 січня 2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 19.02.2025 року від представника відповідача, директора ТОВ «Фінпром Маркет» Гедзь О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що кошти, стягнуті в рамках виконавчого провадження, неможливо вважати безпідставно набутими, оскільки питання щодо чинності (дійсності) кредитного договору № 001-059036/13-00938-вкл-к від 24.04.2013 р., в тому числі в судовому порядку, не вирішувалось. У зв`язку з наведеним, у задоволені позовних вимог в частині стягнення грошових коштів просить відмовити. У відповідності до статті 181 ЦПК України треті особи не скористалися своїм правом та не направили суду пояснень щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходили, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис № 16691, яким пропонувалося стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ТОВ «Фінпром Маркет», код ЄДРПОУ 43311346, заборгованість за кредитним договором № 001-059036/13-00938-вкл-к від 24.04.2013 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», код ЄДРПОУ 09807856, в сумі 16378,22 грн. 21 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю., в рамках виконавчого провадження № 66727783, відритому на підставі виконавчого напису № 16691, вчиненому 23.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується копією постанови. Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. від 11.09.2024 р. вбачається, що в ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 66727783 з боржника на користь стягувача було стягнуто 16378,22 грн. В подальшому, [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом про визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року по справі № 758/2269/24 позов було задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 23.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 16691, щодо звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 16378,22 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Поряд з цим, з тексту вказаного рішення вбачається, що від ТОВ «Фінпром Маркет» до суду надійшла заява про визнання позовних вимог. Таким чином, судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 66727783 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 23.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого в реєстрі за № 16691, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ТОВ «Фінпром Маркет», код ЄДРПОУ 43311346, заборгованість за кредитним договором № 001-059036/13-00938-вкл-к від 24.04.2013 року в сумі 16378,22 грн., та витрат виконавчого провадження, який в подальшому було визнано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року по справі № 758/2269/24 таким, що не підлягає виконанню, з позивача на користь відповідача було стягнуто грошові кошти у розмірі 16378,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу стягнення приватним виконавцем за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів, які були утримані приватним виконавцем з доходів позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Встановлені судом обставини, наведені вище не потребують доказування в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, тому отримані відповідачем кошти в сумі 16378,22 грн., підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved