Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» в особі представника Гнип В.В. звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір №9405632547, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» перерахував грошові кошти у розмірі 39951,49 грн., а кредитування здійснювалось на умовах: строк кредитування 36 місяців; річні проценти 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту. За умовами п. 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в п. 1.3. договору (графік платежів). Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п. 4 паспорту кредиту), таким чином кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. 01 вересня 2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №01/09/21, відповідно до умов вказаного договору та витягу з реєстру прав вимоги до нього позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за кредитним договором №9405632547 від 20 вересня 2021 року. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджується реєстром прав вимоги до договору відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості. Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору станом на 01 липня 2025 року його загальна заборгованість складає 52758,95 грн., з яких заборгованість: по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 35821,11 грн.; по річним процентам (в т. ч. прострочені) 4,58 грн.; по щомісячних процентах (в т. ч. простроченій) 16933,26 грн. У зв`язку з простроченням відповідачем повернення чергової частини платежу по кредитному договору АТ «Таскомбанк» має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Враховуючи вищевикладене, банк звернувся до суду за захистом своїх прав і законних інтересів, та просив стягнути з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість у розмірі 52758,95 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року вказану справу направлено за підсудністю до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2025 року, вказана справа надійшла до провадження суді Вікторович Н.Ю. Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін. 06 листопада 2025 року представник відповідача звернулася до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, в обґрунтування клопотання представник зазначила, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва розглядається справа №761/42641/25 за цивільним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» про захист прав споживачів. Результати розгляду вказаної справи має пряме значення для правильного вирішення вказаної справи. Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] Зачепіло З.Я. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвала суду від 28 жовтня 2025 року не отримана відповідачем та повернулась на адресу суду з поштового відділення з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~при розгляді справи, ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимогист. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно зіст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно дост. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір №9405632547, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» перерахував грошові кошти у розмірі 39951,49 грн., а кредитування здійснювалось на умовах: строк кредитування 36 місяців; річні проценти 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту. За умовами п. 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в п. 1.3. договору (графік платежів). Всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», редакція від 20 вересня 2021 року, які розмішені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, та з якими позичальник ознайомився до укладання цього договору і до яких позичальник приєднується, підписавши цей договір. Матеріалами справи підтверджено, що паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5632547 містить основні умови кредитування за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , а саме: сума/ліміт кредиту 39951,49 грн., а кредитування здійснювалось на умовах: строк кредитування 36 місяців; річні проценти 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту. З вказаним паспортом кредиту, який також містить графік платежів, відповідач погодився, про що свідчать його особисті підписи на 1 та 2 сторінках. Також судом встановлено, що 20 вересня 2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №01/09/21, відповідно до умов вказаного договору та витягу з реєстру прав вимоги до нього позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за кредитним договором №9405632547 від 20 вересня 2021 року. (а. с. 16-23). Матеріалами справи також підтверджено, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору №9405632547 від 20 вересня 2021 року станом на 07 липня 2025 року його загальна заборгованість складає 52758,95 грн., з яких заборгованість: по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 35821,11 грн.; по річним процентам (в т. ч. прострочені) 4,58 грн.; по щомісячних процентах (в т. ч. простроченій) 16933,26 грн. Банк свої обов`язки виконав у повному обсязі, надав [PERSON] кредитні кошти у спосіб зазначений у кредитному договорі, що підтверджується випискою по особову рахунку. Статтею 16 ЦК України передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтями 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050,1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Таким чином судом встановлено, що ТОВ «ФК «ЦФР» виконало свої обов`язки за кредитним договором №9405632547 від 20 вересня 2021 року та надало відповідачу кредит в сумі 35821,11 грн., однак відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 01 липня 2025 року його загальна заборгованість складає 52758,95 грн., з яких заборгованість: по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 35821,11 грн.; по річним процентам (в т. ч. прострочені) 4,58 грн.; по щомісячних процентах (в т. ч. простроченій) 16933,26 грн. Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовна заява АТ «Таскомбанк», який є правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 52758,95 грн. Крім того, відповідно дост. 141 ЦПК Українисуд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved