Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У лютому 2025 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачка є особою з інвалідністю 2 групи, до 27 жовтня 2011 року проживала в [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] , 1939 року народження. Власником квартири є її мама. Мати наразі жива, але з нею у них складні відносини. Вона на себе приватизувала квартиру, та фактично її вигнала з квартири. Тому вона вимушена була шукати місце проживання і виїхала в селище Краснопілля, де до 16 вересня 2014 року проживала за адресою [ADDRESS] у [PERSON] . З грудня 2011 року їй стали надавити соціальні послуги працівники територіального центру соціального обслуговування Краснопільської селищної ради. 30 серпня 2014 року за адресою [ADDRESS] трапилася пожежа і власник житлового будинку [PERSON] потрапила в лікарню і по місцю знаходження її майна тривалий час не перебувала. Соціальний працівник [PERSON] , яка її обслуговувала, запропонувала пожити в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки в ньому на той час ніхто не проживав. З 16 вересня 2014 року позивач так і проживає за вищевказною адресою та отримує соціальні послуги за даною адресою. Власник даного будинку [PERSON] померла [INFO] . Соціальний працівник [PERSON] теж померла, а її обслуговує соціальний працівник [PERSON] . Житловий будинок за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] , в тому числі 1/3 на праві приватної власності та 2/3 на праві спадкування за законом після смерті її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] за життя проживала у вказаному житловому будинку літера « А-1» загальною площею 41,8 м2, житловою площею 26,8 м2, з господарськими будівлями та спорудами: кухня літера «Б», погреб літера «г», сарай літера «Д», вбиральня літера « «Е», сарай літера «ж», огорожа №1-3 . Будинок опалюється твердим паливом та надається електропостачання, а також послуги по вивозу сміття. Оплату житлово- комунальних послуг здійснює позивач, заборгованості по електропостачанню та по вивозу сміття не має. Опалює житловий будинок твердим паливом за власний рахунок. На даний час спадкоємців власниці житлового будинку не має. Свого житла вона взагалі не має, хоча є особою з інвалідністю 2 групи. Даним житлом позивач користується відкрито, добросовісно ним володіє більше ніж 10 років, постійно його обслуговує, сплачує витрати за надання житлово-комунальних послуг, за свої кошти здійснює поточні ремонти, підтримує подвір`я у належному стані, не приховуючи факту знаходження майна у її володінні, безперервно, ніхто не претендує на вказане нерухоме майно. А тому, рахує що має всі права щодо визнання права власності на житловий будинок , в якому проживає з 16 вересня 2014 року, за набувальною давністю. Рішенням Вищої Ради Правосуддя №1105/0/15-25 від 22.05.2025 територіальну підсудність справ Краснопільського районного суду Сумської області змінено та передано Зарічному районному суду м.Суми. Відповідно до рішення зборів суддів Зарічного районного суду м.Суми № 13 від 27.06.2025, справи, які перебували в провадженні суддів Краснопільського районного суду Сумської області згідно автоматизованого розподілу передано для розгляду раніше визначеному складу суду. 07 липня 2025 року справа надійшла до канцелярії Зарічного районного суду м.Суми. 08 липня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Басовій В.І. Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 29 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, в заяві від 10.03.2025 року просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі , при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] з 10.12.1993 зареєстрована за адресою [ADDRESS] , є інвалідом 2 групи безстроково, непрацездатна ( ас.13-17). Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] (ас.19-20) На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 травня 1993 року [PERSON] є власником 2/3 частини житлового будинку, житловою площею 26,8 кв.м., розташованого в [ADDRESS] ( а.с.21-22) Згідно технічного паспорту від 18 липня 1980 року на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , власником житлового будинку зазначена [PERSON] , домоволодіння складається з житлового будинку 1950 року побудови, кухні, погребу, сараю, вбиральні, пристройки, сараю та огорожі (а.с.23-28). Згідно будинкової книги для прописки громадян за зазначеною вище адресою були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] (а.с. 29-34). [INFO] [PERSON] померла (а.с.35). Згідно копій квитанцій на оплату житлово комунальних послуг (електроенергія, вивіз сміття) за період з 12.01.2015 року по листопад 2024 року, довідки КП «Екосервіс» Краснопільської селищної ради від 11.02.2025 року № 7 та довідки ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» від 17.02.2025 року № 7/752 вбачається, що заборгованість за надані послуги за адресою [ADDRESS] відсутня, а оплата цих послуг здійснювалась позивачкою (а.с.36-91, 113, 128-123). Згідно довідки КУ «Центру надання соціальних послуг» Краснопільської селищної ради від 03.02.025 року № 01-28/44 [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , з 16 вересня 2014 року знаходиться на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома з 01 грудня 2011 року (а.с.92). [PERSON] отримує соціальні послуги догляду вдома ( а.с.93- 99) . З інвентарізаційної справи № 100461 наданої для огляду в судовому засіданні ДП «БТІ Регіональної агенції технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Ініціатива» Миколаївської сільської ради вбачається, що домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літера «А-1» загальною площею 41,8 м2, житловою площею 26,8 м2, з господарськими будівлями та спорудами: кухня літера «Б» , погреб літера «г», сарай літера «Д», вбиральня літера «Е», сарай літера «ж», огорожа №1-3 та належить на праві власності 2/3 частини - [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри [PERSON] , виданого 25.05.1994 державним нотаріусом Краснопільської державної нотаріальної контори, та 1/3 частина належала [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , який успадкував її за законом після смерті батька [PERSON] (який помер [INFO] ) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Краснопільської державної нотаріальної контори 19.04.1994 року. [PERSON] помер [INFO] та після його смерті нерухомість успадкувала дружина [PERSON] мешканка [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Ялтинської державної нотаріальної контори 27.11.1995 року (а.с.203-210). З інформації Сумського обласного державного нотаріального архіву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 29.07.2025 року №813/01-15 вбачається, що відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація відносно померлої [INFO] [PERSON] не виявлена (а.с.166). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1,4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимізація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відтак йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини 3статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вищевказаних умов у сукупності. За змістом частини 1 статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17). Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Аналогічна правова позиція щодо застосування вимог ст.344\~ЦК України підтримана й у подальшій практиці Верховного Суду, зокрема в постанові у справі № 607/21758/19 від 22 лютого 2021 року. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до вимог п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови). Встановлено та\~підтверджено матеріалами\~справи,\~що позивач\~добросовісно заволоділа\~у вересні\~2014\~житловим будинком\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~ отримала\~це майно\~за таких\~обставин і\~з таких\~підстав,\~які є\~достатніми для\~отримання права\~власності на\~ньогоі починаючи з того часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє ним по теперішній час, тобто більше 10 років. На протязі цих років проживає у ньому, отримує соціальні послуги за цією адресою, утримує та підтримує в належному стані домоволодіння. Спадкоємці власника 2/3 часток відсутні, після смерті\~ [PERSON] спадщину\~на дану\~частку у\~праві власності\~на будинок\~прийнято чи\~визнано відумерлою\~не було,а спадкоємці власника 1/3 частки про свої права на вказану нерухомість з 2014 року не заявляли. [PERSON] не проживала в будинку, і своєю часткою в будинку не цікавилась, участі в його утриманні не приймала, не здійснювала дій щодо володіння, користування чи розпоряджання належною їй часткою, а відтак відповідно по положень ст.344 ЦК України\~наявні правові підстави для набуття позивачкою права власності на нерухоме майно Відповідач у справі заперечень щодо позову не надав. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів сторін та останнє відповідатиме загально прийнятим нормам та духу цивільно правових відносин. Відповідно до чч.1, 2 ст.79 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 закону «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.88 ЦПК. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів (ч.2 цієї статті). Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, тому судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved