Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит №8536256 (далі кредитний договір), згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Вказаний договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 27.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №1 від 27.03.2025 року до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16500 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 14 грн. 50 грн. - заборгованість за відсотками, 10000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, 1485 грн. 50 коп. комісія за надання кредиту. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свого обов`язку за кредитним договором, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора, позивач, як правонаступник, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16500 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.45-46). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині вимог позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та у випадку неявки відповідача в судове засідання ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.5). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка відповідачу про виклик в судові засідання, призначені на 19.11.2025 року, 08.12.2025 року надсилалася судом за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується поштовими конвертами з відміткою установи поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.61, 66), що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Отже, враховуючи вказане вище, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, не прибув до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву не надав, жодних заяв та клопотань до суду не надходило. Згідно ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що відповідає правовому висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 року у справі № 918/539/16. З приводу чергової неявки в судове засідання відповідача та можливості продовження розгляду справи за його відсутності, суд врахувавши обставини справи, дійшов переконання про можливість розгляду та закінчення розгляду справи за відсутності відповідача, оскільки його відсутність не перешкоджає вирішенню справи по суті на підставі наявних у справі доказів. З огляду на викладене вище, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд за згодою представника позивача розглядає справу за відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит №8536256, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 812653 (а.с.6-13). Згідно п.2.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі кредит), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Згідно п.2.2 кредитного договору визначено параметри та умови кредиту: сума кредиту 5000 грн. 00 коп.; строк кредитування 30 днів; процентна ставка 1,01% (фіксована); комісія за надання кредиту 29,71% від суми наданого кредиту; проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) 5% в день; пеня 5% в день; дата повернення кредиту 21.11.2024 року. Додатком №1 до кредитного договору визначено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яку підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 812653 (а.с.13 зворот а.с.14). 27.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі фактор) укладено Договір факторингу №27/03/25 та додаткову до нього угоду №1, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядженні клієнта за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників (а.с.15-17). 27.03.2025 року між сторонами договору факторингу підписано акт прийому-передачі реєстру боржників №1 за договором факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року (а.с.18). На підтвердження виконання умов договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року позивачем надано платіжну інструкцію від 31.03.2025 року №683 (а.с.19). Відповідно до реєстру боржників №1 від 27.03.2025 року до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року, клієнт відступає фактору право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №8536256 від 23.10.2024 року у розмірі 16500 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 14 грн. 50 грн. - заборгованість за відсотками, 10000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, 1485 грн. 50 коп. комісія за надання кредиту (а.с.20). На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором №8536256 від 23.10.2024 року позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 27.03.2025 року заборгованість становить 16500 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 14 грн. 50 грн. - заборгованість за відсотками, 10000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, 1485 грн. 50 коп. комісія за надання кредиту (а.с.21). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом ч.ч.1, 2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч.1 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За нормою ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до\~положень ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21.07.2021 року у справі №287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Так, з урахуванням статей 526, 530 ЦК України, має бути доведеним надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, наявності заборгованості та її розмір, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В обґрунтування позову позивач посилається на договір про надання коштів у кредит №8536256 від 23.10.2024 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , за пунктом 2.1 умов якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, однак жодного доказу на підтвердження передачі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суми кредиту [PERSON] позивачем суду не надано. Таким чином, суду не надано жодного належного та допустимого доказу перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідачу кредитних коштів в сумі 5000 грн. 00 коп. на рахунок відповідача на виконання умов кредитного договору, з огляду на що позивач не довів, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» набуло право вимоги до відповідача. Отже, не доведено набуття вказаних прав і позивачем. Розрахунок заборгованості,\~на який\~посилається позивач,\~не є первинним документом, який підтверджує отримання коштів, а отже не є доказом, який може підтвердити реальність видачі грошових коштів особі. Крім того, розрахунок заборгованості є документом, що створений самим позивачем (первісним кредитором), а відтак інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц. У матеріалах справи відсутні будь-які виписки за картковими чи банківськими рахунками відповідача, які б могли підтвердити факт зарахування коштів на його рахунок. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем коштів за кредитним договором та, як наслідок, наявності заборгованості перед ним з боку відповідача. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості необхідно відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Щодо вимог про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та комісією за надання кредиту, то вказані вимоги є похідними від основної позовної вимоги. Оскільки суд не задовольняє основну позовну вимогу, то і в задоволенні похідних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed