Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Качмар І.О. звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС», у якому просить суд стягнути із відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в сумі 65121,86 грн. та 40000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати.. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.12.2024 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ «Страхова група ТАС» згідно полісу ЕР №221686764, якого було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та автомобіля марки «Ford Focus», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який 24.05.2025 року змінив прізвище на [PERSON] . З метою відшкодування завданих збитків [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова група ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПАТ «Страхова група ТАС» здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 103931 грн. Однак, з таким розміром з урахуванням матеріального збитку у розмірі 169052,97 позивач не погоджується. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та страховим відшкодуванням у розмірі 65121 грн.86 коп. Неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, що полягала у душевних стражданнях, затраті зусиль для відновлювання свого порушеного права. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ учасників справи. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Іванов О.О. подав суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав, вказав, що зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 80164 від 12.02.2025 р., встановлено, що ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 169 052,97 грн.. Відповідно, матеріальний збиток унаслідок пошкодження транспортного засобу становить 103 931,11 грн. Зазначена сума вже була компенсована позивачу страховиком ПАТ Страхова група ТАС, який визнав подію страховим випадком та здійснив страхову виплату у розмірі 103 931,11 грн. Розмір фактичних збитків позивача дорівнює саме цій різниці 103 931,11 грн., яку вже було компенсовано страховою компанією. У власності позивача залишилися залишки транспортного засобу (ринкова вартість після ДТП складає 65 121,86 грн.), що свідчить про відсутність додаткових збитків, які підлягають відшкодуванню. Вимога позивача про стягнення з відповідача додаткових 65 121,86 грн. як непокритої частини збитку фактично дублює залишкову вартість автомобіля, що перебуває у його власності, і призведе до подвійного відшкодування. Щодо моральної шкоди у розмірі 40000,00 гривень, яка була заподіяна позивачу, то представник відповідача вказав, що така враховує і заподіяння шкоди здоров`ю [PERSON] . Позивач до заяви долучає відповідні висновки спеціалістів на підтвердження шкоди, заподіяної здоров`ю. Втім, варто зауважити, що з отриманих копій висновків складно зрозуміти висновки спеціалістів медичного закладу та яку шкоду було зафіксовано через погану якість копій. Втім, враховуючи те, що оригінали таких висновків перебувають у позивача та долучено до матеріалів позовної заяви, вбачається те, що з вимогами щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`ю, варто звертатись до ПАТ Страхова група ТАС. Також вказав, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу явно неспівмірний із складністю справи. Відповідачем не долучено до позовної заяви копію договору про надання правничої допомоги з детальним описом наданих/потенційно наданих адвокатом послуг, часу, витраченого на їх виконання, та обґрунтування заявленої суми гонорару. Просить у задоволенні позову відмовити. Інших заяв по суті справи сторонами не подано. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ або загального позовного провадження. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.12.2024 р. о 09.37 год., на вул. Сяйво, 13 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Ford Focus», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2025 р. по справі № 462/823/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Дана постанова набрала законної сили. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПАТ «Страхова група ТАС» згідно полісу ЕР №221686764. Відповідно до полісу ЕР №221686764 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320000 грн., за шкоду, заподіяну майну 160000 грн. 24.05.2025 року [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується актовим записом про шлюб №973. Правовідносини між учасниками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 30.12.2024 року, регулювалися Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, що діяв до 01.01.2025 року. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно Звіту №80164 від 12.02.2025 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу станом на 30.12.2024 року вартість відновлювального ремонту КТЗ Ford Focus, номерний знак [NUMBER] , визначена за витратним підходом, складає 659560,09 грн. Ринкова вартість КТЗ Ford Focus, номерний знак [NUMBER] , визначена за порівняльним підходом, може складати 169052,97 грн. На підставі виконаних досліджень та рекомендацій зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Ford Focus, номерний знак [NUMBER] станом на 30.12.2024 дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частині але без урахування ВТВ: У=169052,97 грн. Таким чином, вартість відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ перевищує дійсну (ринкову) вартість автомобіля на момент ДТП. Тому, враховуючи приписи ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», автомобіль «Ford Focus, номерний знак [NUMBER] вважається фізично знищеним, та його власнику страховою компанією повинно було відшкодовуватися різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Як ствердив позивач та це підтверджено матеріалами справи, ПАТ «Страхова група ТАС» виплатив позивачу 103931,11 грн. (169052,97 грн. ринкова вартість автомобіля 65121,86 грн. вартість автомобіля в пошкодженому стані). Відповідно до ст.979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Таким чином, суд приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що розмір фактичних збитків позивача дорівнює саме цій різниці 103 931,11 грн., яку вже було компенсовано страховою компанією. У власності позивача залишилися залишки транспортного засобу (ринкова вартість після ДТП складає 65 121,86 грн.), що свідчить про відсутність додаткових збитків, які підлягають відшкодуванню. Вимога позивача про стягнення з відповідача додаткових 65 121,86 грн. як непокритої частини збитку фактично дублює залишкову вартість автомобіля, що перебуває у його власності, і призведе до подвійного відшкодування. Така вимога суперечить частині другій статті 1194 та статтям 22, 1166, 1212 Цивільного кодексу України, які передбачають, що шкода відшкодовується лише у межах фактично завданих збитків, а потерпілий не може отримувати компенсацію понад реальні втрати чи збагачуватись без законних на те підстав. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн. суд виходить з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивач зазначив, що така шкода завдана неправомірними діями відповідача, що призвели до значного пошкодження автомобіля, заподіяння шкоди здоров`ю позивача, та полягала у душевних стражданнях, затраті зусиль для відновлювання свого порушеного права. Враховуючи наведене та те, що неправомірними діями відповідача, які призвели до знищення транспортного засобу та заподіяння шкоди здоров`ю позивача, останній зазнав моральних страждань. Водночас, критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала такої шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). Враховуючи обставини справи, суд приходить до переконання, що заявлений розмір моральної шкоди є завищеним, тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити у розмірі 10000 гривень. Суд критично оцінює покликання сторони відповідача на положення ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якої у разі заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої особи страховик здійснює страхову виплату у зв`язку з лікуванням, тимчасовою втратою працездатності, постійною втратою працездатності, а також за моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, оскільки як вбачається із змісту позову позивач не просить суд стягнути моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а вказує, що неправомірними діями відповідача, що призвели до значного пошкодження автомобіля та заподіяння шкоди здоров`ю позивача, йому заподіяно моральну шкоду, що полягала у душевних стражданнях, затраті зусиль для відновлювання свого порушеного права. Відтак, позовні вимоги є підставними та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн. стороною позивача надано ордер про надання правничої допомоги від 08.01.2025. Інших доказів понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів позову не подано. Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.\~137\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, стороною позивача не виконано вимог ЦПК України щодо надання доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та не зроблено відповідної заяви про те, що такі докази будуть подані у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому у суду відсутні підстави для стягнення таких судових витрат. Статтею 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, із відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 302 /триста дві/ гривні 80 копійок.

Outcome: partial