Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Станіславська А.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000,00 грн. на місяць, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття сина. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З моменту народження дитини позивач з відповідачем не проживали однією сім`єю, відповідач участі у житті сина не приймав та не приймає. 22.01.2013 Іллічівський міський суд Одеської області ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000,00 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що відповідач жодної оплати по аліментам не здійснив, через війну розірванні будь-які відносини з країною агресором, а тому надати докази на підтвердження наявної заборгованості по сплаті аліментів не має можливості. З часу народження дитини відповідач лише один раз бачився з сином. Відповідач звертався до суду з позовною заявою про оспорювання батьківства, у задоволені позову було відмовлено, в зв`язку з тим, що батьківство було підтверджено висновком експерта. Через таке ставлення відповідача до дитини постійно виникають складнощі з оформленням та видачею документів, так як, здебільшого, потрібна згода батька. Сторони у судове засідання не прибули та не повідомили про причини неявки. Суд дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] , [INFO] , батьком приходиться [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10.06.2013, у справі №501/638/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно відповіді директора КНП «Чорноморський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області О.Волкової, дитина [PERSON] спостерігається лікарем-педіатром з народження. Дитиною опікується тільки мати [PERSON] , батько [PERSON] з дитиною до лікаря не звертався. Згідно характеристики Чорноморського ліцею №7, [PERSON] навчається у закладі з 1 класу. Мати [PERSON] відвідувала батьківські збори, свято 1 вересня, цікавиться життям дитини. Батько [PERSON] із дитиною в школі не спілкувався, до школи не приходив та зі школи дитину не забирав, батьківські збори не відвідував. 22.01.2023 Іллічівський міський суд Одеської області у справі 1511/2210/2012, ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.5,6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області Одеського району надав суду висновок №367 від 30.09.2025 в якому вказав, що вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Висновок мотивований тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та у них [INFO] народився син [PERSON] . Дитина проживає з матір`ю. За інформацією відділу поліції №1 ОРУП №2 ГУ НП в Одеській області, згідно бази даних відносно [PERSON] компрометуючі матеріали відсутні, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався. Малолітній [PERSON] був запрошений до служби у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на бесіду під час якої надав заяву в якій зазначив, що бажає щоб його батька позбавили батьківських прав відносно нього. Свого батька він взагалі не пам`ятає. [PERSON] є громадянином Російської Федерації, його місце проживання та перебування не відоме, тому з`ясувати його думку щодо позбавлення батьківських прав не можливо. Мати дитини не обґрунтувала мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення [PERSON] батьківських прав змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько… ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Оцінюючи вище вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що розірвання шлюбу між батьками та не сплата аліментів не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення відповідача батьківських прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Однак у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї чи вчиняв інші подібні дії. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ч.1 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч.1,6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, під час розгляду даної справи ні позивачем, ні її представником не було надано жодного доказу на підтвердження винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про його ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, що не відповідатиме інтересам дитини. Щодо вимог про зміну розміру аліментів то суд зазначає наступне. 22.01.2013 Іллічівський міський суд Одеської області ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000,00 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач на виконання вказаного рішення суду жодної оплати аліментів не здійснив, надати відповідні докази не має можливості у зв`язку з тим, що через війну у розірвані будь-які дипломатичні відносини з країною агресором. Згідно ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Суду не надано доказів того, що виконавчі листи у справі 1511/2210/2012 пред`являлась до виконання та що дійсно відповідач не виконував рішення суду по вказаній справі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статті 183СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3, відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Тобто, закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров`я, а відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин подавши відповідні докази. Враховуючи, що позивачем ні при пред`явленні позову, ні в ході розгляду справи не надано жодних доказів зміни матеріального або сімейного стану її та відповідача, погіршення або поліпшення стану їх здоров`я, і що ці зміни є підставою для збільшення вже стягнутої суми аліментів з підстав, передбачених статтею 192 СК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягають як недоведені та необґрунтовані.

Outcome: dismissed