Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У жовтні 2025 року через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» звернулося до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №101455683 від 25.08.2022 року у розмірі 20400 грн., а також про стягнення судових витрат по справі. Зокрема, позов мотивовано тим, що відповідачем неналежним чином виконуються свої зобов`язання щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження справи, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 09.10.2025 року у справі №521/17202/25 було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви представник позивача підтримав позовні вимоги, також просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин. Про час та місце розгляду справи відповідач був сповіщений належним чином, що підтверджується відповідним поштовими повідомленнями, наявним у матеріалах справи (відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК), які направлялися адресу відповідача, з огляду на що, суд приходить до переконання про можливість розглянути справу за відсутності відповідача, згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалити заочне рішення. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шестидесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Отже, суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі письмових матеріалів. Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з відмовою в частині стягнення комісії, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно Анкети-заяви на кредит №101455683 від 25.08.2022 року відбувся процес оформлення та розгляду ТОВ «Мілоан» заяви відповідача на отримання кредиту. А саме, [PERSON] звернувся до Фінансової установи з метою надання йому кредитних коштів у розмірі 5000 грн. В цей же день, по заяві №101455683 ТОВ «Мілоан» було прийнято позитивне рішення та погоджено умови кредитування: погоджена сума 5000 грн., строк 104 днів, який складається з пільгового та поточного періодів, комісія за надання 19% одноразово, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 25.08.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором з боку відповідача, було укладено договір споживчого кредиту №101455683, що також підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою про ідентифікацію, відповідно до якої позичальника ідентифіковано за одноразовии ідентифікатором R21574, направленого позичальнику ТОВ «Мілоан» на мобільний номер телефону [NUMBER] 25.08.2022 року об 14 год. 21 хв. Відповідно до умов договору, ТОВ «Мілоан» надав відповідачу у кредит у розмірі 5000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором. Відповідно до п.1.3. Договору кредит надається загальним строком на 104 днів з 25.08.2022 року і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3.1. і 1.3.2.). Відповідно до п. 1.4. Договору Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату плтежу 08.09.2022 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 07.12.2022 року (останнього дня строку кредитування). Відповідно до п.1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту складає 950 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту однаразово в момент видачі кредиту. Відповідно до п.1.5.2. та 1.5.3. Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6. Договору тип процентної ставки за цим Договором фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2.,2.3. цього Договору. Пунктом 2.3 Договору передбачена пролонгація. Згідно графіку платежів за Договором споживчого кредиту №101455683 від 25.08.2022 року, наданого ТОВ «Мілоан», загальна вартість кредиту складає 20850 грн. Також в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту №101455683, як додаток №2 до договору про споживчий кредит №101455683 від 25.08.2022 року, у якому вказано, зокрема, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Згідно платіжного доручення №49937180 від 25.08.2022 року ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти у розмірі 5000 грн. на платіжну картку [NUMBER] . Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення кредиту, надані ТОВ «Мілоан», вбачається, що нарахування процентів, комісій та інших платежів, нараховувалися відповідно до Договору споживчого кредиту №101455683від 25.08.2022 року. 05.12.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №86-МЛ/Т, предметом якого є відступлення права грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг. З Витягу з Реєстру боржників від 05.12.2022 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «Кредит-Капітал» прийняло від ТОВ «Мілоан» право вимоги у тому числі за договором споживчого кредиту №101455683 від 25.08.2022 року, укладеним з [PERSON] , де сума боргу складає 20400 грн. Вказаний Витяг містить підписи і печатки сторін договору. За Актом приймання передачі Реєстру боржників від 05.12.2022 року до Договору відступлення прав вимоги №86-МЛ/Т від 05.12.2022 року, Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр боржників Кредитора від 05.12.2022 року у загальній кількості 1078 осіб. Відповідно до платіжної інструкції №69204 від 05.12.2022 року Новий Кредитор сплатив на рахунок Кредитора за договором відступлення прав вимоги від 05.12.2022 року №86-МЛ/Т 325\~850 грн. 21 коп. Також позивачем 12.08.2025 року на адресу відповідача направлена претензія, яка останнім залишена поза увагою. Згідно виписки по особовому рахунку за кредитним договором №101455683 від 25.08.2022 року заборгованість, наданого позивачем, станом на 20.08.2025 року [PERSON] має загальну заборгованість у розмірі 20400 грн., яка складається із: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5000 грн., прострочена заборгованість за відсотками 14450 грн., прострочена заборгованість за комісіями 950 грн. Доказів погашення заборгованості ані перед первісним позикодавцем, ані перед позивачем, з боку відповідача матеріали справи не містять, як і не містять контррозрахунку відповідача щодо нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами. Окрім наведеного,\~на підставність\~вимог надання\~правничої допомоги,\~позивачем суду\~надано наступні\~документи:\~Договір про\~надання правової\~(правничої)\~допомоги №0107\~від 01.07.2025\~року,\~укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет» , Акт наданих послуг правової (правничої) допомоги №Д/3173 від 20.08.2025 року, Детальний опис наданих послуг до Акта. Також, інших письмових доказів стосовно спірних правовідносин, які виникли між сторонами, матеріали справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім суми заборгованості за кредитним договором. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відтак, після підписання кредитного договору у сторін виникають взаємні права та обов`язки, зокрема, у позикодавця виникає зобов`язання надати кредитні кошти позичальнику, а у позичальника виникає зобов`язання оплачувати послуги фінансової установи, що виникають в результаті використання кредитних коштів. Згідно ст.1054\~Цивільного\~кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.\~1054\~ЦК\~України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За результатами заповнення Заявки здійснюється своєчасна перевірка дійсності та аутентифікація Платіжної картки Позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем. Рішення про надання чи відмову у наданні кредиту приймається Товариством на підставі обробки персональних даних Позичальника, зазначених в Заявці, та будь-якої додаткової інформації, наданої Позичальником, чи отриманої Товариством з інших джерел (п.п. 3.4., 3.6. Правил). Таким чином ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор), перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевіряє особисті дані позичальника, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевіряє чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику. Судом встановлено, що між первісним кредитодавцем та відповідачем виникли кредитні правовідносини в порядку вимог Закону України «Про електронну комерцію», а саме, 25.08.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором з боку відповідача, було укладено договір споживчого кредиту №101455683, що також підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою про ідентифікацію, відповідно до якої позичальника ідентифіковано за одноразовии ідентифікатором R21574, направленого позичальнику ТОВ «Мілоан» на мобільний номер телефону [NUMBER] 25.08.2022 року об 14 год. 21 хв. Пунктом 7.1. Кредитного договору № 101455683 від 25.08.2022 року визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи Кредитний договір Відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тобто, як встановлено судом, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 02.11.2021 року у справі № 243/6552/20. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно із п. 6 ч. 1 ст.\~3\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.\~625\~ЦК\~України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.». Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, на підставі досліджених судом обставин, суд приходить до переконання, що первісним кредитодавцем були виконані умови договору, надано відповідачці кредитні кошти, однак відповідач порушила умови договору щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в межах строку дії такого договору, а відтак позовні вимоги в цій частині є доведеними та таким, що потребують задоволення. Щодо нарахованої первісним кредитодавцем комісії, суд зазначає таке. Відповідно до п.1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту складає 950 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту однаразово в момент видачі кредиту. Так, як встановлено судом, у кредитному договорі Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які Товариством встановлена комісія за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту), а тому, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту) є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». До схожих висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22. У зв`язку із наведеним, суд вважає, що підстав для нарахування комісії в первісного кредитодавця не виникло, з огляду на що, в цій частині позову слід відмовити. Щодо переходу права вимоги до відповідача до фактора, суд зазначає таке. Положеннями ст. 1077, 1078\~ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.1079\~ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст.1080\~ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст.1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до\~ст.1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно Правової позиції Верховного Суду України висловленій в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від о6ов`язку погашення кредиту взагалі". Тобто, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісних кредиторів які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. У даному разі, судом встановлено, що 05.12.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №86-МЛ/Т, предметом якого є відступлення права грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг. З Витягу з Реєстру боржників від 05.12.2022 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «Кредит-Капітал» прийняло від ТОВ «Мілоан» право вимоги у тому числі за договором споживчого кредиту №101455683 від 25.08.2022 року, укладеним з [PERSON] , де сума боргу складає 20400 грн. Вказаний Витяг містить підписи і печатки сторін договору. За Актом приймання передачі Реєстру боржників від 05.12.2022 року до Договору відступлення прав вимоги №86-МЛ/Т від 05.12.2022 року, Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр боржників Кредитора від 05.12.2022 року у загальній кількості 1078 осіб. Відповідно до платіжної інструкції №69204 від 05.12.2022 року Новий Кредитор сплатив на рахунок Кредитора за договором відступлення прав вимоги від 05.12.2022 року №86-МЛ/Т 325 850 грн. 21 коп. Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи надані позивачем належні та допустимі докази переходу прав вимоги від первісного кредитодавця до відповідача, суд вважає, що до фактора правомірно перейшло право вимоги до боржника. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором частково обґрунтованими та такими, що потребують часткового задоволення в частині стягнення основої суми боргу та відсотків за користування кредитними коштами з відмовою в частині стягнення з відповідачки на користь позивача нарахованої останнім комісії за оформлення кредиту. Щодо вимог позивача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позовній заяві було заявлено вимоги про відшкодування йому витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. На підтвердження\~цих вимог\~позивач надав\~копію договору\~про надання\~правничої допомоги\~№0107\~від 01.07.2025\~року,\~укладеного між\~Адвокатським об`єднанням\~«Апологет» в\~особі адвоката\~Усенка Михайла\~Ігоровича та\~ТОВ «ФК\~«Кредит-Капітал»,\~акт наданих\~послуг № Д/3173\~від 20.08.2025\~року,\~відповідно до\~якого сторони\~підтвердили факт\~надання Адвокатським\~об`єднанням\~«Апологет» та\~прийняттям клієнтом\~послуг відповідно\~до положень\~укладеного ними\~договору про\~надання правничої\~допомоги від\~01.07.2025\~року №0107,\~сума наданих\~послуг відповідно\~до договору\~складає 8000\~грн;\~детальний опис\~наданих послуг\~до акту\~№ Д/3173 від 20.08.2025 до договору про надання правничої допомоги від 01.07.2025 року №0107. У даній справі, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 8000 грн. є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Водночас, враховуючи те, що позов судом задоволено частково, на користь позивача з відповідачки слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 7624 грн. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд вважає, що із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належить стягнути сплачений позивачем під час подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2308 грн. 54 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial