Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Київський національний університет імені Тараса Шевченка (далі - університет) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми. Позивач зазначав, що Наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 25.10.2012 №704-34 було зараховано [PERSON] до аспірантури факультету соціології університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 22.00.02 «методологія та методи соціологічних досліджень» з 01.11.2012. Відповідно до п. 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1.03.1999 р. №309, яке діяло на момент вступу відповідача до аспірантури, взаємозобов`язання аспіранта, підготовка якого здійснюється за державним замовленням, та вищого навчального закладу зазначаються в типовій угоді, форма якої визначена цією ж постановою. На виконання вказаної норми між аспірантом [PERSON] та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка було укладено Угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення, від 01.11.2012 № 449. Згідно пп. 6 п. 6.15 Статуту університету, затвердженого наказом Міністра освіти і науки України від 24.07.2015 р. №802 (далі - Статут), в Університеті утворюються вчені ради факультетів (інститутів), повноваження яких визначаються Вченою радою Університету, відповідно до цього Статуту. Вчена рада Університету може делегувати частину своїх повноважень вченим радам факультетів (інститутів). На підставі рішення кафедри та у зв`язку із невиконанням індивідуального навчального плану, вченою радою факультету соціології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (протокол №4 від 28.10.2015) прийнято рішення про відрахування [PERSON] , аспірантки факультету соціології третього року навчання з відривом від виробництва. Наказом ректора від 12.11.2015 р. №786-34 [PERSON] , аспірантку III року навчання з відривом від виробництва (спеціальність 22.00.02 - методологія та методи соціологічних досліджень) відраховано з 28.10.2015 зі складу аспірантів факультету соціології у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. Згідно паспортів бюджетної програми на 2012-2015 роки, середня вартість підготовки 1 аспіранта становила: У 2012 році - 47 538,2 грн; у 2013 році - 58 307,3 грн; у 2014 році - 62 107,6 грн; у 2015 році - 68 907,4 грн. Отже, вартість підготовки відповідача склала: 2 місяці 2012 року - 7 923,0 грн.; 2013 рік - 58 307,3грн.; 2014 рік - 62107,6 грн.; 10 місяців 2015 року - 57422,8 грн.; Всього - 185 760,7 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь університету 185 760,70 грн. та судовий збір у розмірі 2 786,41 грн. У відзиві на позов відповідач заперечуючи проти позову, вказала наступне. Розмір заявленої до відшкодування майнової шкоди безпідставним та необґрунтованим. Позивачем не обґрунтовано будь-якого порушення його прав. Ні в угоді, ні в Положенні №309 не передбачено здійснення відшкодування на користь вищого навчального закладу. Механізм відшкодування передбачено у Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 №658, що не передбачає звернення до суду. На підтвердження відрахування відповідача з аспірантури позивач надав недопустимі докази. Зокрема: -рішення про відрахування відповідача, прийняте вченою радою факультету соціології, оформлене протоколом засідання вченої ради факультету соціології №4 від 28.10.2015 р. Вважає, що таке рішення має бути прийняте вченою радою Київського національного університету імені Тараса Шевченка. -наказу виконуючого обов`язки проректора з наукової роботи, оскільки такий наказ повинен бути прийнятим ректором. Позивач повинен був надати відповідне погодження Наукового товариства студентів (курсантів, слухачів), аспірантів, докторантів і молодих вчених Київського національного університету іменні Тараса Шевченка, відповідно до ч.7 ст. 41 Закону України «Про вищу освіту» та п.8.12 статуту. Перелік підстав для відшкодування вартості навчання дійсно включає невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, однак його не можна тлумачити розширено. Відповідачка належним чином виконувала індивідуальний план роботи протягом двох років, щодо третього року навчання, то відповідача не було атестовано лише у зв`язку із не завершенням останнього розділу дисертації. У протоколі відсутнє будь-яке посилання про невиконання нею плану без поважних причин, а єдиним документом, що містить вказівку на зазначену підставу є наказ від 12.11.2015 №786-34, підписаний виконуючим обов`язки проректора з наукової роботи, що свідчить про неналежність цього доказу. Висновок про наявність чи відсутність поважних причин, може бути зроблено за умови дослідження цих причин, однак вчена рада не проводила оцінки обставин, через які не було написано останній розділ дисертації та не розглядала питання щодо визначення терміну, на який можливе продовження її навчання в аспірантурі. Вказане суперечить п. 19 Положення №309, відповідно до якого до терміну навчання в аспірантурі або перебування в докторантурі не включається період хвороби (тривалістю понад один місяць), знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також відсутність з інших поважних причин, передбачених законодавством України. Вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи оцінює обставини, що виключили можливість працювати над дисертацією, і визначає термін, на який продовжується навчання в аспірантурі або докторантурі (як правило, не більше одного року). Для оцінки обставин поважності причин має значення те, що у період з 2014 по 2015 у неї були проблеми зі здоров`ям та вона проходила курс лікування. Таким чином, підстави для притягнення її до цивільно-правової відповідальності з огляду на відсутність всіх елементів складу цивільного правопорушення - відсутні. Посилаючись на зазначені обставини, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач підтримав свою правову позицію, викладену у позові. У запереченнях на відповідь на відзив відповідачка підтримала свою правову позицію, викладену у відзиві. [PERSON] подала зустрічний позов до університету в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ від 12.11.2015 №786-34, підписаний виконувачем обов`язки проректора з наукової роботи Київського національного університету імені Тараса Шевченка [PERSON] , в частині відрахування її з аспірантури. Підставою позовних вимог за зустрічним позовом є незаконність рішення про відрахування з аспірантури з огляду на прийняття такого рішення неналежним суб`єктом, замість вченої ради вищого навчального закладу. На підставі рішення вченої ради аспірант відраховується з аспірантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Оскільки рішення вченої ради факультету прийнято без належних повноважень, тому й підписаний на його підставі наказ було прийнято за відсутності встановленої законодавством підстави. Крім цього, видання і підписання наказу про відрахування виконувачем обов`язки проректора з наукової роботи, замість ректора, суперечить статуту та п.22, 41 Положення №309, ч.1 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту». Також звертає увагу, що наказ про відрахування був прийнятий без погодження наукового товариства, що суперечить ч.7 ст. 41 Закону України «Про вищу освіту» та п.8.12. статуту. У наказі про відрахування міститься посилання про підставу відрахування - невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин, тоді як у рішенні вченої ради факультету, що слугувало підставою для прийняття наказу, відсутнє посилання на невиконання індивідуального плану роботи саме без поважних причин. У зв`язку з цим стверджує про неправомірність зазначення іншої підстави для відрахування, відмінної від тієї, що зазначена у рішенні вченої ради факультету. У рішенні та наказі про відрахування зроблено висновок про невиконання індивідуального плану роботи без врахування всієї повноти обставин. У відзиві на зустрічний позов представник університету вказав на право вченої ради делегувати частину повноважень вченим радам структурних підрозділів, що ґрунтується на приписах ч.7 ст. 36 Закону України «Про вищу освіту». Виконувач обов`язки проректора з наукової роботи наділений повноваженнями на відрахування аспірантів. Наукове товариство станом на жовтень-листопад 2015 року утвореним не було, що позбавляє університет обов`язку погоджувати прийняття відповідних рішень. Крім того, що [PERSON] не зверталася до відділу аспірантури з проханням щодо продовження терміну навчання та не надала докази поважності причин невиконання індивідуального плану навчання, хоча знала про закінчення терміну її навчання в аспірантурі. Університетом враховано приписи п.19 Положення №309, якими окреслено коло поважних причин, зокрема період хвороби (тривалістю понад один місяць), знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також відсутність з інших поважних причин, передбачених законодавством України. Таким чином, підстав для відрахування з аспірантури за невиконання індивідуального плану навчання за наявності поважних причин не існує, оскільки у випадку їх наявності, вчена рада мала б визначити термін на який продовжити навчання в аспірантурі, тобто за наявності поважних причин, не було б самого відрахування. У відповіді на відзив на зустрічний позов [PERSON] підтримала свою правову позицію, викладену в зустрічному позові та просила його задовольнити. У запереченнях на відповідь на відзив на зустрічний позов представник університету підтримав свою правову позицію, викладену у відзиві. У подальшому [PERSON] подала до суду заяву про зміну предмету зустрічного позову, у якому додатково просила визнати незаконним та скасувати рішення вченої ради факультету соціології Київського національного університету імені Тараса Шевченка, зафіксоване у протоколі №4 від 28.10.2015, в частині відрахування з аспірантури. У подальшому університетом було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача 121 329 грн. 97 коп. суму завданої матеріальної шкоди та 2 081 грн. 25 коп. судового збору. У судовому засіданні 03.12.2025 представник університету підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. У подальшому представник університету подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні 03.12.2025 представник [PERSON] підтримала зустрічний позов з викладених у ньому підстав та просила зустрічний позов задовольнити, у задоволенні первісного позову просила відмовити. У подальшому представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників справи у судовому засіданні 03.12.2025, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. За положеннями ч.1 ст.36 Закону України «Про вищу освіту» вчена рада є колегіальним органом управління закладу вищої освіти, який утворюється строком на п`ять років, склад якого затверджується наказом керівника закладу вищої освіти протягом п`яти робочих днів з дня закінчення повноважень попереднього складу вченої ради. Компетенція та повноваження вченої ради визначені у ч.2 ст.36 вказаного Закону. Згідно ч.7 ст.36 Закону України «Про вищу освіту» у закладі вищої освіти можуть бути утворені вчені ради структурних підрозділів, повноваження яких визначаються вченою радою закладу вищої освіти відповідно до статуту вищого закладу. Відповідно до абзацу 2 п.22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою КМ України № 309 від 01 березня 1999 року, рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Повноваження вченої ради університету, факультету (інституту) врегульовано у статуті Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Згідно п.п.6 п.6.15 редакції статуту, затвердженої 24 квітня 2015 року, в університеті утворюються вчені ради факультетів (інститутів), повноваження яких визначаються Вченою радою Університету, відповідно до статуту. Вчена рада Університету може делегувати частину своїх повноважень вченим радам факультетів (інститутів). Ухвалою вченої ради Київського національного університету імені Тараса Шевченка «Про передачу повноважень Вченої ради Університету вченим радам факультетів/інститутів» від 27 серпня 2015 року, зважаючи на положення Закону України «Про вищу освіту», відповідно до якого вчена рада закладу освіти за своїм бажанням має право делегувати частину своїх повноважень вченим радам факультетів/інститутів, а також зважаючи на те, що будь-яких повноважень вчені ради факультетів/інститутів не мали, вирішено передати вченим радам інститутів/факультетів деякі повноваження вченої ради університету, а саме: 1) схвалювати навчальні програми та навчальні плани підготовки фахівців для затвердження ректором університету; 2) розглядати питання методики викладання навчальних дисциплін, організаційні питання навчально-виховної і наукової роботи; 3) вносити на розгляд Вченої ради Університету пропозиції щодо відкриття нових освітніх програм; 4) визначати теми наукових досліджень та затверджувати звіти про їх виконання; 5) затверджувати теми докторських і кандидатських дисертацій, індивідуальні плани аспірантів; рекомендувати наукових керівників (консультантів) аспірантів, докторантів, пошукувачів; проводити атестацію аспірантів, ад`юнктів, докторантів; 6) вносити на розгляд Вченої ради Університету пропозиції щодо присвоєння вчених звань професора, доцента, старшого дослідника; 7) обирати на посаду таємним голосуванням доцентів, старших викладачів, викладачів, асистентів; 8) вирішувати інші питання щодо діяльності факультету/інституту відповідно до статуту університету і положення про факультет/інститут КНУ імені Тараса Шевченка. Установлено, що наказом ректора Київського національного університету від 25.10.2012 відповідача зараховано до аспірантури університету з відривом від виробництва з 01.11.2012. 01.11.2012 між сторонами укладено угоду № 449 про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення, де врегульовано права та обов`язки сторін, пов`язані із навчанням. Відповідно до умов вказаної угоди аспірант зобов`язується дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників. В разі відрахування за наслідками атестації, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством. За умовами угоди № 449 від 01.11.2012 вона набирає чинності з моменту підписання і діє до 01.11.2015. Відповідно до витягу з протоколу № 4 від 28 жовтня 2015 року засідання вченої ради факультету соціології Київського національного університету імені Тараса Шевченка на підставі рішення кафедри та у зв`язку з невиконанням індивідуального плану відраховано з аспірантури [PERSON] 12.11.2015 виконувачем обов`язків проректора з наукової роботи [PERSON] видано наказ № 786-34 про відрахування з аспірантури [PERSON] у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. Як підставу вказано подання факультету соціології, рішення вченої ради факультету соціології від 28.10.2015, оформлене протоколом № 4. В ухвалі вченої ради Київського національного університету імені Тараса Шевченка «Про передачу повноважень Вченої ради Університету вченим радам факультетів/інститутів» від 27.08.2015 року посилання на передачу вченим радам факультетів/інститутів повноважень по відрахуванню аспірантів, ад`юнктів, пошукувачів і докторантів за наслідками їх атестації. За таких обставин, з огляду на те, що прийняття рішення про відрахування аспіранта [PERSON] належить до компетенції вченої ради Київського національного університету імені Тараса Шевченка, а також відсутність доказів про делегування вченою радою університету вказаних повноважень вченій раді факультету соціології, суд дійшов висновку про те, що рішення вченою радою факультету соціології прийнято без належних повноважень, і як наслідок видача наказу проректора відбулася за відсутності встановленої законодавством підстави. 11.10.2022 на адресу суду представником університету було подано витяг з протоколу № 2 засідання Вченої ради Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 07.09.2015 відповідно до якого було доповнено перелік повноважень вчених рад факультетів/інститутів університету, зокрема, надано право вченим радам факультетів/інститутів університету приймати рішення про відрахування аспірантів, ад`юнктів, пошукувачів, докторантів за наслідками їх атестації. Заперечуючи проти прийняття зазначеного доказу, представник [PERSON] вказала на те, що університет не надав жодних доказів неможливості подання рішення Вченої ради університету від 07.09.2015 разом з відзивом на зустрічний позов, зазначена причина неподання доказу у встановлений строк не є поважною. Розгляд справи розпочався з 2018 року вона у відзиві на позов і в зустрічній позовній заяві вказувала на відсутність повноважень вченої ради факультету соціології університету на відрахування аспірантів. В університету було достатньо часу подати вказаний доказ, однак, цього зроблено не було. Зазначений доказ було подано університетом після ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва рішення 26.02.2020 у справі № 761/20718/18. До того ж, зазначений доказ викликає сумнів у його дійсності, оскільки на офіційному сайті вченої ради відсутня публікація рішення вченої ради, яке зафіксовано у протоколі № 2 від 07.09.2015, при цьому ухвала Вченої ради від 27.08.2015 міститься на сайті, також міститься на сайті ухвала Вченої ради від 07.09.2015 з переліком рішень, серед яких відсутнє питання про доповнення до переліку повноважень Вченої ради університету делегованих вченим радам факультетів/інститутів. Університет не надав наказу ректора, яким рішення вченої ради було введено в дію. Посилаючись на зазначені обставини, просила відмовити університету в клопотанні щодо долучення нового доказу. Відповідно до положень ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України). У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5 ст.83 ЦПК України). Встановлено, що ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 21.05.2018 відкрите провадження у даній справі. 20.08.2018 [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, де позов не визнала і однією з підстав невизнання позову зазначила прийняття рішення про її відрахування вченою радою факультету соціології, який був некомпетентним приймати таке рішення, бо вчена рада університету не делегувала йому таких повноважень. 20.08.2018 [PERSON] подала зустрічний позов. Отже, починаючи із 20.08.2018 і до 11.10.2022 - дата подачі витягу з протоколу № 2 засідання Вченої ради університету від 07.09.2015, позивач був обізнаний про заперечення відповідачки проти його вимог та про її правову позицію щодо незаконності рішення вченої ради факультету про її відрахування, проте не подав доказів на підтвердження своїх доводів про передачу повноважень вченою радою університету та не повідомив про неможливість подачі цього доказу до суду. Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (ч.1 ст.44 ЦПК України). Позивач мав достатньо часу (більше чотирьох років) для подання відповідних доказів на спростування заперечень відповідачки, чого не зробив. При цьому посилання позивача на кадрові зміни у секретаріаті Вченої ради університету недоречні, бо по-перше не підтверджені, і по-друге, стосуються внутрішньої організації роботи навчального закладу і не пов`язані із причинами, які об`єктивно не залежали від позивача. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про необхідність дотримання прав усіх учасників процесу, в тому числі відповідачки щодо її права на справедливий суд, яка вправі очікувати від суду дотримання ним вимог процесуального закону щодо строків подання доказів позивачем. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Оскільки представником університету не обґрунтована неможливість подання витягу з протоколу № 2 засідання Вченої ради Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 07.09.2015 у встановлений ЦПК України строк з причин, що не залежали від університету, суд не приймає його до уваги. До того ж, заперечуючи проти зазначеного доказу [PERSON] вказала, що на офіційному сайті вченої ради відсутня публікація рішення вченої ради, яке зафіксовано у протоколі № 2 від 07.09.2015, при цьому ухвала Вченої ради від 27.08.2015 міститься на сайті, також міститься на сайті ухвала Вченої ради від 07.09.2015 з переліком рішень, серед яких відсутнє питання про доповнення до переліку повноважень Вченої ради університету делегованих вченим радам факультетів/інститутів, що підтверджується роздруківками з сайту університету. Відповідно до п.п. 5 п. 6.15 статуту університету, затвердженого Міністром освіти і науки України від 24.07.2015 № 802 рішення Вченої ради університету вводяться в дію наказами ректора. Пунктом 3.18 регламенту Вченої ради, рішення Вченої ради, прийняті в установленому порядку, вводяться в дію наказами ректора. Університет не надав наказу ректора, яким рішення Вченої ради було введено в дію. Щодо повноважень виконувача обов`язки проректора з наукової роботи на прийняття наказу про відрахування аспірантів та необхідності його погодження. Відповідно до ч.6 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» від 1 липня 2014 року 1556-VII, керівник закладу вищої освіти відповідно до статуту може делегувати частину своїх повноважень своїм заступникам і керівникам структурних підрозділів. Відповідно до п. 6.9 статуту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24.07.2015 року №802, ректор університету, у межах своєї компетенції, визначає функціональні обов`язки працівників і може, відповідно до статуту, делегувати частину своїх повноважень заступникам і керівникам структурних підрозділів. Станом на час виникнення спірних правовідносин діяв наказ від 21 червня 2013 року №704-32 «Про розподіл службових обов`язків між керівним складом університету», яким ректор передав право підпису наказів про відрахування з аспірантури проректору з наукової роботи. На момент прийняття вказаного наказу діяла ч. 2 ст. 32 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року №2984-III (редакція від 05.12.2012 р.), якою також було передбачено право ректора делегувати частину своїх повноважень заступникам та керівникам структурних підрозділів. Також діяла відповідна редакція п. 14 Статуту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, затвердженого наказом Міністра освіти і науки України від 11.06.2009 р. №502. Як зазначає позивач, оскільки наказ від 21.06.2013 року №704-32 «Про розподіл службових обов`язків між керівним складом університету» не суперечив зазначеним нормативним актам, тому він залишався діючим аж до 21.04.2016 року. Наказ про відрахування відповідача підписав в.о. проректора з наукової роботи [PERSON] . Повноваження ректора університету визначено п. 6.9 статуту, яким визначено, що відповідно до законодавства України та цього статуту, ректор діє від іменні Університету. У межах своєї компетенції ректор відраховує з Університету та поновлює на навчання в ньому здобувачів вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування та первинними профспілковими організаціями осіб, які навчаються (якщо ця особа є членом профспілки), за підставами, установленими Законом. Згідно цього ж пункту ректор, відповідно до статуту, може делегувати частину своїх повноважень заступникам і керівникам структурних підрозділів. Поняття наявності виключних повноважень, які ректор університету делегувати не може у статуті відсутнє, що дозволяє йому, у відповідності до ч.6 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» делегувати наявні у нього повноваження. У той же час, у системному зв`язку із п.8.12 статуту рішення про відрахування осіб, які здобувають ступінь доктора філософії, та їх поновлення на навчання приймається ректором Університету за погодженням із науковим товариством. Відповідно до ч.3 ст. 41 Закону України «Про вищу освіту», наукове товариство студентів (курсантів, слухачів), аспірантів, докторантів і молодих вчених забезпечує захист прав та інтересів осіб, які навчаються або працюють у закладі вищої освіти, зокрема щодо питань наукової діяльності, підтримки наукоємних ідей, інновацій та обміну знаннями. Відповідно до ч.4 ст. 41 Закону України «Про вищу освіту», у своїй діяльності наукові товариства студентів (курсантів, слухачів), аспірантів, докторантів і молодих вчених керуються законодавством, статутом закладу вищої освіти та положенням про наукові товариства студентів (курсантів, слухачів), аспірантів, докторантів і молодих вчених. Відповідно до ч.8 ст. 41 вказаного Закону, органи управління наукових товариств студентів (курсантів, слухачів), аспірантів, докторантів і молодих вчених формуються на демократичних засадах шляхом виборів. Структура наукового товариства студентів (курсантів, слухачів), аспірантів, докторантів і молодих вчених та організаційний механізм його діяльності визначаються положенням, яке затверджується вищим колегіальним органом громадського самоврядування закладу вищої освіти. Зважаючи на ч.8 ст. 41 Закону України «Про вищу освіту», суд критично ставиться щодо можливості погодження відрахування аспіранта науковим товариством без утворення відповідного органу управління наукового товариства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 вказаної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У разі неможливості самостійно надати докази, учасник справи, відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Вказані норми спрямовані на реалізацію статей 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. А суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи зазначені норми права, предмет і підстави первісного та зустрічного позовів, суд бере до уваги те, що позивачем за первісним позовом доведено дійсність передумов для делегування відповідних повноважень вченій раді факультету. Передача вченим радам інститутів/факультетів повноваження вченої ради університету, зокрема права вирішувати інші питання щодо діяльності факультету/інституту відповідно до статуту університету і положення про факультет/інститут КНУ імені Тараса Шевченка, не може бути підтвердженням передачі саме права вирішувати питання про відрахування з аспірантури. Інших доказів делегування відповідних повноважень позивачем не надано. За таких умов самі по собі висновки суду про наявність повноважень виконувача обов`язки проректора з наукової роботи на прийняття наказу про відрахування, а так само про відсутність правових підстав для погодження рішення із науковим товариством, за відсутності доказів утворення його органу управління, не спростовують висновків суду про неправомірність відрахування відповідача. Оскільки рішення вченої ради факультету прийнято без належних повноважень, а тому підписаний на його підставі наказ було прийнято за відсутності встановленої законодавством підстави. Оскільки позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та у наявності підстав для задоволення зустрічного позову.

Outcome: approved