Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Зміст позовних вимог. 08 січня 2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (позивач) до [PERSON] (відповідач), в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №20590 від 09.02.2021 в розмірі 18 750,00 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 27.03.2025 від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Обґрунтування позовних вимог та заперечень відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.02.2022 між ТОВ «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, серед яких [PERSON] . 09.02.2021 між ТОВ «АВІРА ГРУП» (правонаступником є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») та [PERSON] укладено кредитний договір № 20590 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору Товариство надає Клієнту кредит 3000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів 2,5% в день або 912,5 % річних. Грошові кошти були перераховані на платіжну банківську карту [NUMBER] , яку зазначив відповідач. Згідно виписки по рахунку станом на 25.06.2024 заборгованість відповідача складає 18 750,00 грн і складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000 грн, прострочена заборгованість за процентами - 15 750,00 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - Ремешевський Є.А. зазначив, що інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн», додана до позову, не є розрахунковим документом та не містить всієї інформації про здійснений платіж, зокрема про особу платника та отримувача. Інших доказів, які підтверджують факт надання кредитів саме позикодавцем, позивачем не додано, а відповідач заперечує факт отримання кредитних коштів. Крім цього, відсутність доказів отримання кредиту унеможливлює визначення дати видачі кредиту на початку нарахування процентів. У зв`язку з цим позивач просить зобов`язати позивача надати копії розрахункових документів, які підтверджують факт перерахування на рахунок відповідача суми кредиту від позикодавця, та у випадку ненадання таких доказів, визнати встановленою обставину відсутності видачі кредиту первісним кредитором. Також представник позивача зазначає, що строк кредитування за договором складає 30 днів, сума нарахованих процентів не відповідає умовам договору, відсутній розрахунок цієї суми. Вважає, що враховуючи умови договору, за умови надання доказів видачі кредиту, загальна сума позовних вимог не може перевищувати 5250,00 грн. Щодо витрат на правову допомогу, представник відповідача просить у випадку задоволення позовних вимог зменшити ці витрати до 525,00 грн, посилаючись на невідповідність критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, дана категорія справ є поширеною у роботі адвокатом Пархомчуком С.В., а тому не потребує особливих затрат часу. На переконання представника відповідача, це свідчить, що розмір витрат позивача неспівмірний зі складністю справи та характером спірних правовідносин. Більш того, вважає, що розмір цих витрат значно перевищує суму боргу. У відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на вебсайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні первісний кредитор, ні позивач не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надані докази того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок або що вказаний у договорі рахунок йому не належить. Перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера - ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок Відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( [NUMBER] ), реквізити якої були надані самим Позичальником. Щодо нарахування відсотків та пролонгацію кредитного договору представник позивача зазначає, що відповідно до умов договору строк дії договору 30 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача вважає, що ним належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Враховуючи викладене, просив відзив залишити без розгляду та задоволення, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2025 року справу передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. 24 січня 2025 року Заводським районним судом м. Миколаєва відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відповіді на відзив представник позивача виклав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не прибули, причин не повідомили. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів. Обставини, встановлені судом. 09 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальність «АВІРА ГРУП» та [PERSON] укладено договір №20590 про надання фінансового кредиту (далі - Договір), відповідно до умов якого Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 10.03.2021. Строк дії договору 30 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2.5% на добу. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.(пункти 1.1. - 1.6. Договору) У пункті 6.1. Договору зазначено, що цей Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до розділу 7 Договору (Реквізити та підписи сторін), він підписаний електронним підписом [PERSON] AV9432. 09.02.2021 ТОВ «АВІРА ГРУП» та [PERSON] підписано Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №20590, в якому викладено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту. Відповідно до довідки про ідентифікацію, підписаної директором ТОВ «АВІРА ГРУП», [PERSON] ідентифікований ТОВ «АВІРА ГРУП» в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.aviracredit.com.ua/: одноразовий ідентифікатор AV9432, дата відправки ідентифікатора позичальнику 02.09.2021, номер телефону [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на сайті Товариства через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція. Сайт Торговця: AVIRACREDIT.COM.UA. Тип транзакції: видача. Дані транзакції: сума 3000,00 грн, дата та час проведення 09.02.2021 12:44:05, номер платіжної картки [NUMBER] , Емітент платіжної картки PRIVAT BANK. Опис: видача кредита #20590. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №20590, станом на 25.06.2024 заборгованість відповідача складає 18 750,00 грн: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000 грн, прострочена заборгованість за процентами - 15 750,00 грн. 17 лютого 2022 року ТОВ «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уклали Договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до якого ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВІРА ГРУП» за плату, а ТОВ «АВІРА ГРУП» відступає ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (додаток №1 до цього Договору). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №02-17/02/2022 від 17 лютого 2022 р., ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №20590 від 09.02.2021 на загальну суму 18 750,00 грн з яких: залишок по тілу кредиту - 3000 грн, залишок по відсотках - 15 750,00 грн. 22.05.2024 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надіслало [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором. Джерела права, які підлягають застосуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 стаття 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про електронну комерцію" (тут і далі у редакції на час підписання договору), електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до частин 3, 4, 12, 13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, а саме, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); факторингу (гл.73 ЦК України). Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінка аргументів, наведених учасниками справи та висновок суду. На підставі матеріалів справи встановлено, що договір №20590 підписаний електронними підписами сторін в порядку передбаченому ст. ст. 638, 639 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та ЗУ «Про електронний цифровий підпис». В укладеному між сторонами договорі визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, наслідки невиконання умов договору. З зазначеними умовами договору відповідач погодився, електронним цифровим підписом підтвердив, що прийняв пропозицію укласти договір саме на запропонованих умовах. Відповідач у відзиві не заперечує підписання кредитного договору №20590, проте заперечує отримання кредитних коштів та не погоджується з розміром процентів. Однак, отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 3000,00 грн підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», яка містить відомості про суму, дату, номер картки, який відповідає номеру, зазначеному у кредитному договорі у Розділі 7 (Реквізити та підписи сторін). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилався лише на недоведеність позивачем отримання відповідачем кредитних коштів, при цьому не надав жодного доказу на спростування тверджень позивача в цій частині. Однак обов`язок доказування власної правової позиції у справі не може полягати лише у спростуванні протилежною стороною доводів іншої сторони, а насамперед полягає у доведенні стороною власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає, зокрема і те, що суд у розгляді справи займає позицію об`єктивного та неупередженого арбітра, не збирає докази, а лише оцінює ті, що надані сторонами. Тож можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання доказів неотримання кредиту, а позивач не скористався правом на подання клопотання про витребування доказів перерахування суми кредиту на картковий рахунок відповідача, а посилався лише на можливість надати такі докази відповідачем. Разом з цим суд приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Враховуючи наведене, наявні у справі докази, доводи представника відповідача щодо неотримання відповідачем кредитних коштів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та відхиляються судом. У справі також наявні докази переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «АВІРА ГРУП» до нового кредитора ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», а тому у позивача, який є новим кредитором згідно з договором факторингу, виникло право вимоги до [PERSON] . Щодо доводів відповідача про неправомірність нарахування процентів після закінчення 30 денного строку, на який було надано кредит, суд погоджується з такими доводами, виходячи з такого. У постанові від 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 зробила висновок про те, що «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання». Укладаючи 09 лютого 2021 року договір №20590 про надання фінансового кредиту між сторонами було узгоджено строк кредитування: 30 днів, до 10.03.2021 року (п. 1.2.). Також у цього пункті визначено строк дії договору 30 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом (пункти 1.3., 1.4. договору). Пунктом 2.3. Договору визначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. ВП ВС (Постанова від 05.04.2023 у справі №:910/4518/16) уточнила власний правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, проценти за період поза межами строку кредитування позивач нараховує саме як проценти за "користування кредитом", а не як міру відповідальності на підставі ст.625 ЦК України, а тому вважає, що в даному випадку слід відмовити товариству у визнанні його кредитором боржника на суми таких процентів. Вимог про стягнення процентів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не заявляв. Суд також враховує, що пунктом 3.3.3 договору визначено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Однак доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи відзиву стосовно того, що нарахування процентів за кредитом неправомірно здійснювалось позивачем після 10.03.2021 р., тобто після спливу строку кредитування. Однак, при цьому суд враховує й те, що за договором сторони узгодили строк кредитування, а саме 30 днів, а тому за вказаним кредитним договором підлягають стягненню проценти в розмірі 2250,00 грн, які мають бути нараховані до спливу визначеного договором строку кредитування, як визначено графіком розрахунків, викладеним у Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №20590. Отже, розмір простроченої заборгованості за процентами 15 750,00 грн підлягає зменшенню до 2250,00 грн. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, оскільки первісним кредитором неправомірно нараховані проценти поза межами строку кредитування, новий кредитор також не набув право на їх стягнення з відповідача. Підсумовуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 5 250,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - за кредитом, 2250 грн - за відсотками за користування кредитом. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (28%), то судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 678,27 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача надав суду: договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність, акт про отримання правової допомоги від 24.03.2025. Таким чином, представником позивача надані належні докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Разом з цим, враховуючи співмірність наданих адвокатом Пархомчуком С.В. послуг зі складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг - надання консультації, складання та подача позовної заяви з відповідними доказами, ціною позову, взявши до уваги клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5 000 витрат на правничу допомогу. Оскільки позовні вимоги ТОВ ФК «Кеш Ту Гоу» задоволено на 28 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1400,00 грн (28% х 5000 грн) у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial