Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

ЖКП «Комунальник» Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] \~про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Житлово-комунальне підприємство «Комунальник» Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області є єдиним підприємством, що надає житлово-комунальні послуги на території Чумаківської сільсьльської територіальної громади шляхом систематичного здійснення виробничо - господарської діяльності за затвердженими рішеннями Чумаківської сільської ради тарифами на комунальні послуги для абонентів, які обслуговуються позивачем. [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Між позивачем і відповідачем було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій N? 30033 від 02 березня 2020 року та Типовий договір про надання житлово-комунальних послуг від 01 жовтня 2024 р., в якому споживач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату вартості наданих послуг за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договорами перерахування належної суми на розрахунковий рахунок позивача. Тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкової території затверджені рішенням Виконавчого комітету Чумаківської сільської ради N? 29 від 25 липня 2018 року у розмірі- 4,50 грн. за квадратний метр площі на місяць та рішенням сесії Чумаківської сільської ради від 07 серпня 2024р. N? 14-38/VIII у розмірі - 6,92 грн. за квадратний метр площі на місяць. Відповідач не виконував зобов`язання належним чином і не здійснював оплату наданих йому житлово-комунальних послуг в повному обсязі, тому станом на 30 червня 2025р. утворилася заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, а саме послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, в розмірі 16 690, 06 грн. На підставі вищенаведеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкової території у сумі 16690,06 грн., яка виникла за період з 01.01.2011 р. по 30.06.2025р. та судовий збір за подання цієї позовної заяви у розмірі 3028,00 грн. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст.277 ЦПК України відповідачем суду не подано. Відповідач, відповідно до ч. 7 ст.178 ЦПК України, відзив до суду не подавав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідач та/або їх представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, а тому з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаних відповідачів відповідно до ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Судом встановлено, що Житлово-комунальне підприємство «Комунальник» Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області є єдиним підприємством, що надає житлово-комунальні послуги на території Чумаківської сільсьльської територіальної громади шляхом систематичного здійснення виробничо - господарської діяльності за затвердженими рішеннями Чумаківської сільської ради тарифами на комунальні послуги для абонентів, які обслуговуються позивачем. [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Між позивачем і відповідачем було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій N? 30033 від 02 березня 2020 року та Типовий договір про надання житлово-комунальних послуг від 01 жовтня 2024 р., в якому споживач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату вартості наданих послуг за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договорами перерахування належної суми на розрахунковий рахунок позивача. Тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкової території затверджені рішенням Виконавчого комітету Чумаківської сільської ради N? 29 від 25 липня 2018 року у розмірі- 4,50 грн. за квадратний метр площі на місяць та рішенням сесії Чумаківської сільської ради від 07 серпня 2024р. N? 14-38/VIII у розмірі - 6,92 грн. за квадратний метр площі на місяць. Відповідач не виконував зобов`язання належним чином і не здійснював оплату наданих йому житлово-комунальних послуг в повному обсязі, тому станом на 30 червня 2025р. утворилася заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, а саме послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, в розмірі 16 690, 06 грн. Інформація про наявність заборгованості за надані житлово-комунальні послуги неодноразово доводилась до відома Відповідача у доступний спосіб, у звязку з чим є всі підстави вважати, що він був обізнаний із фактом утворення боргу. Однак, Відповідач заборгованість не сплатив, договір про реструктуризацію з ЖКП «Комунальник» ЧСР не уклав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. згідно зазначеної статті, цивільні права та обов?язки виникають із дій осію, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно-правовими актами України. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року N? 2189-VIII). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки передбачені актами цивільного законодавства, оскільки Позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується. Згідно до п. 6 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об?єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний?договір про надання житлово-комунальної послуги.?Відповідно до ст. ст. 9, 10, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплата за комунальні послуги нараховується абонентам затвердженими в установленому порядку тарифам. Користувачі комунальних послуг зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а відповідно до ст. 322 ЦК України, тягар утримання майна покладається на власника. Споживачі зобов`язані користувалися ними. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житло-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов?язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов?язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Хоч і ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року N? 2189-VIII передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року N? 2189-VIII обов?язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі N? 461/12597/15-, від 09 серпня 2019 року N? 459/3958/15-ц). За положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року N? 2189-VIII споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі ст. 87 ЖК України наймач зобов?язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 625 ЦК України передбачено, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на те, що Відповідач, фактично користуючись наданими житлово-комунальними послугами, свідомо ухиляється від підписання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, а також систематично не здійснює оплату за фактично отримані послуги, що відповідно до вимог чинного законодавства, не звільняє його від зобов?язання з їх оплати, позивач змушений звернутися до суду для захисту свого порушеного права з вимогою про стягнення утвореної заборгованості. Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користується. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Статтею 625 ЦК України передбачена цивільна-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже,\~загальна сума вимог позивача станом на 30 червня 2025р. становить 16 690, 06 грн. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 3028 грн. Оскільки вимоги позивача задоволено, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати. Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами та витрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved