Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі є споживачами послуг за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01 листопада 2021 року, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Крім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», отримав право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, яка утворилася до 01 травня 2018 року. Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2025 року становить 83219,41 грн., яка складається з наступного: заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 3435,93 грн.; інфляція - 587,54 грн., 3% річних у розмірі 154,48 грн.; -заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 658,58 грн.; інфляція - 458,14 грн., 3% річних у розмірі 130,67 грн.; -заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 59009,16 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 8581,10 грн., 3% річних - 2261,05 грн., пені - 2750,95 грн.; -заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 531,51 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 1415,47 грн., 3% річних - 400,47 грн., пені - 487,24 грн.; - заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1526,07 грн.; - заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 831,05 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість за спожиті послуги у розмірі 83219,41 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 жовтня 2025 року головуючим суддею у справі визначено Шролик І.С. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. 06 листопада 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначала, що як слідує з платіжних документів сторони відповідачів, ними сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги на загальну суму у розмірі 69693,02 грн., з яких: - 184,86 грн. за водовідвід гарячої води на ПрАТ АК «Київводоканал» 28 жовтня 2025 року згідно з платіжною інструкцією №873М-5702-7Н34-С198 від 28 жовтня 2025 року; - 854,70 грн. за абонентське обслуговування на КПВОК «Київтеплоенерго» 28 жовтня 2025 року згідно з платіжною інструкцією №74Е3-ВЕН1-ТН1Т-68ЕС від 28 жовтня 2025 року; - 1565,96 грн. за абонентське обслуговування ТЕ на КПВОК «Київтеплоенерго» 28 жовтня 2025 року згідно з платіжною інструкцією №0ВКТ-5Т06-04Р7-АК23 від 28 жовтня 2025 року; - 12000,00 грн. за опалення на КПВОК «Київтеплоенерго» 28 жовтня 2025 рокузгідно платіжною інструкцією №АВР3-5690-Т20С-М36А від 28 жовтня 2025 року; - 1133,49 грн. за опалення на КПВОК «Київтеплоенерго» 28 жовтня 2025 року згідно з платіжною інструкцією №7020-44АХ-МХ8М-С220 від 28 жовтня 2025 року; - 1320,28 грн. за гарячу воду на КПВОК «Київтеплоенерго» 30 жовтня 2025 рокузгідно платіжною інструкцією №10ТН-С55Е-КК47-Р77Н від 30 жовтня 2025 року; - 50000,00 грн. за опалення на КПВОК «Київтеплоенерго» 25 жовтня 2025 року, згідно з платіжною інструкцією № 156E-X5P2-PP94-TCE8 від 25 жовтня 2025 року; - 2633,73 грн. пеня на КПВОК «Київтеплоенерго» 30 жовтня 2025 року згідноплатіжної інструкції № TH79-7M76-A44P-MXCK. З вимогами про оплату заборгованості в розмір 13526,39 грн. тобто суми, яка складає різницю між заявленими позовними та сплаченим розміром заборгованості, відповідачі не погоджуються. В обґрунтування цього зазначають, що як слідує з розрахунку інфляційної складової, 3% річних, пені із заборгованості з постачання гарячої води, який додано до позовної заяви, заборгованість за період з 01 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року в сумі 20315,12 грн. була скасована, однак нараховані у цій частині заборгованості інфляційна складова, 3% річних, пеня залишились тими ж, хоча ці нарахування мали бути зменшені. Інфляційна складова боргу повинна бути 33,48 грн. замість 1 415,47грн; 3% річних - 9,24 грн. замість 400,47 грн., пеня - 11,27 грн. замість 487,24 грн. У цій частині сума заборгованості має бути зменшена на 2271,73 грн. Вважає, що використання у розрахунках сум, які вказані як «Вхідне сальдо» без вказівки за який період ця сума нарахована і на яких підставах не є достатньою підставою для визнання цієї суми обгрунтованою. Крім того, відповідач зазначає, що війна є форс-мажорними обставинами, а тому особа звільняється від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги, тому пеня та штрафи не повинні нараховуватися. З цих підстав відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а тому є споживачами послуг, які надає позивач. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений в п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином. Враховуючи те, що КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачу, який отримував вказані послуги і користувався ними, як споживача, виник обов`язок щодо оплати цих послуг. За розрахунком заборгованості, який наданий позивачем, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2025 року становить 83219,41 грн., яка складається з наступного: -заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 3435,93 грн.; інфляція - 587,54 грн., 3% річних у розмірі 154,48 грн.; -заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 658,58 грн.; інфляція - 458,14 грн., 3% річних у розмірі 130,67 грн.; -заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 59009,16 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 8581,10 грн., 3% річних - 2261,05 грн., пені - 2750,95 грн.; -заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 531,51 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляція - 1415,47 грн., 3% річних - 400,47 грн., пені - 487,24 грн.; - заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1526,07 грн.; - заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 831,05 грн. Як встановлено судом, з наданих відповідачами квитанцій про оплату заборгованості, відповідачів, ними сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги КП ВО «Київтеплоенерго» на загальну суму у розмірі 69508,16 грн., з яких: 854,70 грн. за абонентське обслуговування ; 1565,96 грн. за абонентське обслуговування; 12000,00 грн. за опалення ; 1133,49 грн. за опалення ; 50000,00 грн. за опалення ; 1320,28 грн. за гарячу воду; 2633,73 грн. пеня. Квитанцію щодо сплати 184,86 грн. за водовідвід гарячої води на ПрАТ АК «Київводоканал» 28 жовтня 2025 року згідно з платіжною інструкцією №873М-5702-7Н34-С198 від 28 жовтня 2025 року, суд не може брати до уваги оскільки вони не стосуються заявлених позовних вимог. Крім того, відповідач [PERSON] у відзиві наголошує на тому, що вимогами про оплату 13526,39 грн. заборгованості, тобто суми, яка складає різницю між заявленими позовними та оплаченими вимогами, відповідачі не погоджуються. В обґрунтування цього зазначають, що як слідує з розрахунку інфляційної складової, 3% річних, пені із заборгованості з постачання гарячої води, який додано до позовної заяви, заборгованість за період з 01 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року в сумі 20315,12 грн. була скасована, однак нараховані у цій частині заборгованості інфляційна складова, 3% річних, пеня залишились тими ж, хоча ці нарахування мали бути зменшені. Інфляційна складова боргу повинна бути 33,48 грн. замість 1 415,47грн; 3% річних - 9,24 грн. замість 400,47 грн., пеня - 11,27 грн. замість 487,24 грн. У цій частині сума заборгованості має бути зменшена на 2271,73 грн. Судом досліджено розрахунок інфляційної складової, 3% річних та пені заборгованості з постачання гарячої води, долучений позивачем до матеріалів справи, в якому за період з 01 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року заборгованість в сумі 20315,12 грн. була скасована постачальником послуг, шляхом корегування заборгованості. Суд погоджується з твердженнями сторони відповідача про зменшення інфляційної складової, 3% річних та пені заборгованості з постачання гарячої води, тому що її розрахунок проведений на суму до коригування: інфляційна складова боргу повинна бути 33,48 грн. замість 1 415,47 грн; 3% річних - 9,24 грн. замість 400,47 грн., пеня - 11,27 грн. замість 487,24 грн. Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо форс-мажорних обставин викликаних війною, суд погоджується із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Суд також враховує, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити. Проте, суд зазначає, що обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення. Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі № 922/1093/22). Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22). Форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст.611 ЦК. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22 (послалися також на постанову ВСУ від 12.04.2017 у справі №913/869/14) Тобто, наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не звільняє його від виконання свої зобов`язань. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачі користуються послугами, але не у повному обсязі виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги. Свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість. З урахуванням обсягу заявлених КП ВО «Київтеплоенерго» позовних вимог, відповідачі частково сплатили заборгованість. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Заперечення відповідача про не нарахування в період воєнного стану інфляції та 3% річних суд вважає неприйнятними. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 5 березня 2022 року, на період воєнного стану заборонено нарахування та стягнення пені, штрафів, інфляційних нарахувань та процентів річних за несвоєчасну або неповну оплату за житлово-комунальні послуги. Це означає, що, незважаючи на заборгованість, комунальні служби не мають права нараховувати додаткові суми за прострочення платежів. Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг, внесено зміни в пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" , викладено в редакції: Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Як встановлено судом з розрахунку заборгованості за 3% річних, інфляційних збитків, пенею, наданих позивачем, розрахунок проведений за період з 01 січня 2024 року по 31 липня 2025 року. З огляду на те, що територія міста Києва з 01 січня 2024 року по 31 липня 2025 року не відноситься до територій, визначених у п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206, тому нарахування санкцій за несвоєчасну оплату за комунальні послуги є правомірними, а отже підлягають стягненню солідарно з відповідачів. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги, з якого вбачається, що станом на 31 серпня 2025 року заборгованість відповідачів перед позивачем складає 83219,41 грн. З рахуванням добровільно сплачених відповідачем суми заборгованості в розмірі 69508,16 грн, залишок заборгованості за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі складає 13711,25 грн. Внаслідок перерахунку інфляції та 3% річних та пені щодо заборговнсті з постачання гарячої води, розмір заборгованості становить - 11462,06 грн.. Отже, аналізуючи наявні по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованості підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 31 серпня 2025 року, які є обґрунтованими та доведеними, у загальному розмірі 11462,06 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції № 1983 від 17 вересня 2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Отже, згідно зі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням частково задоволення позовних вимог, а також з відповідачів підлягають стягненню у дольовому порядку витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2946,16 грн., з кожного по 1473,08 грн., відповідно розрахунку (80970,22 х 3028 : 83219,41). На підставі викладеного,

Outcome: partial