Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким позивач просив стягнути з відповідача: -заборгованість за Кредитним договором № 00-9890070 від 19 жовтня 2023 року у розмірі 21\~418,95 гривень; -судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень; -витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 19 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» (далі - Первісний кредитор) та відповідачем було укладено Кредитний договір №00-9890070 (далі\~- Кредитний договір) ) у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора D7713. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 5\~750,00 гривень на рахунок відповідача. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21\~418,95 гривень, право вимоги щодо якої на підставі договору факторингу перейшло до позивача. Стислий виклад заперечень відповідача. [PERSON] належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подавала. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 18 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 19 жовтня 2023 року між Первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір на наступних умовах: -сума кредитного ліміту 5\~750,00 гривень; -строк дії кредиту 120 днів. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 5\~750,00 гривень на рахунок відповідача, що підтверджується витребуваною з АТ «ОЩАДБАНК» інформацією. Водночас, відповідач порушив свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21\~418,95 гривень, яка складається з: -заборгованості по тілу кредиту\~6 037,50 гривень; -заборгованості по несплаченим відсотків за користування кредитом\~15\~381,45 гривень, право вимоги щодо якої на підставі договору факторингу перейшло до позивача. Втім, статтями 12, 81\~ЦПК\~України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК\~України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178\~ЦПК\~України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено судом, між відповідачем та Первісним кредитором було укладено Кредитний договір, за яким Первісний кредитор виконав свої зобов`язання. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, право вимоги щодо якої перейшло на підставі договору факторингу до позивача. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що частиною першою статті 1077\~ЦК\~України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Разом з цим, частина 1 статті 526\~ЦК\~України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527\~ЦК\~України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно частини першої статті 629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі\~викладеного,\~оцінивши\~аргументи\~сторін та\~фактичні\~обставини\~справи,\~суд\~дійшов\~висновку про\~наявність\~правових\~підстав для\~задоволення\~позовних\~вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено договір про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22 листопада 2024 року. Згідно умов додаткової угоди, позивач доручив адвокатському об`єднанню надати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів, зокрема по Кредитному договору та відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг, вартість правничої допомоги становить 7 000,00 гривень. Відповідно до диспозиції частини шостої статті 137\~ЦПК\~України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, враховуючи, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, наявні докази, складність справи, суд дійшов висновку про задоволення вказаної вимоги.

Outcome: approved