Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Отрищенка Олега Івановича, приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожи Віктора Віталійовича, [PERSON] про скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння, про зобов`язання нотаріуса вчинити дії щодо по поновлення реєстраційного запису про перехід права власності, Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 01 листопада 2023 року [PERSON] подарував [PERSON] , [INFO] , а обдаровувана прийняла в дар земельну ділянку площею 4,4878 га, кадастровий номер 1820985600:03:000:0335, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться та території Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (колишньої Соловіївської сільської ради). Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Отрищенком О.І., який здійснив того ж дня державну реєстрацію речових прав позивача на дану земельну ділянку. В липні 2025 року [PERSON] повідомив, що йому надійшов лист від нотаріуса, в якому зазначено, що приватний нотаріус Отрищенко О.І. анулював реєстраційний запис про перехід права власності на земельну ділянку на [PERSON] по договору дарування від 01 листопада 2025 року, у зв`язку з тим, що земельна ділянка виставлена на прилюдні торги із-за боргових зобов`язань [PERSON] . В подальшому земельна ділянка була придбана з прилюдних торгів (аукціонів) [PERSON] . Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. 25 червня 2025 року на земельну ділянку видано [PERSON] свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), серія та номер 1296, та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 79610772 від 25 червня 2025 внесено відомості про речові права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначені вище обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.08.2025 року. Анулювання приватним нотаріусом Отрищенко О.І. реєстраційного запису про перехід права власності на земельну ділянку на [PERSON] по договору дарування від 01 листопада 2025 року є незаконним в силу того що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку і договір дарування не був ніким оспорений, і не скасований. Також нотаріус не має повноважень анулювати реєстраційний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Анулювання записів здійснюється виключно державним реєстратором, який вносить зміни до реєстру, або за рішенням суду. Незаконні дії приватного нотаріуса Отрищенка О.І. стосовно належної позивачу земельної ділянки потягнули за собою вчинення правочинів та реєстраційних дій, які являються похідними від незаконних дій щодо анулювання реєстраційного запису в реєстрі речових прав та також являються незаконними. В результаті протиправних дій відповідачів [PERSON] протиправно позбавлена права власності на спірну земельну ділянку та її нерухоме майно перебуває у чужому незаконному володінні [PERSON] , а тому порушені права позивача підлягають судовому захисту. Позивач просив: - визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) земельної ділянки площею 4,4878 га, кадастровий номер 1820985600: 03:000:0335, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться та території Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (колишньої Соловіївської сільської ради), серія та номер 1296, видане [PERSON] 25 червня 2025 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею Віктором Віталійовичем; -скасувати рішення приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожи Віктора Віталійовича щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 4,4878 гектарів, кадастровий номер 1820985600: 03:000:0335, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться та території Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (колишньої Соловіївської сільської ради), індексний номер 79610772 від 25 червня 2025 року; -витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 4,4878 га, кадастровий номер 1820985600:03:000:0335, з цільовим призначенням- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться та території Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (колишньої Соловіївської сільської ради); - зобов`язати приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Отрищенка О.І. поновити реєстраційний запис про перехід права власності до [PERSON] на земельну ділянку площею 4,4878 га, кадастровий номер 1820985600:03:000:0335, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться та території Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (колишньої Соловіївської сільської ради), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:70011985 від 01 листопада 2023 року. Відповідач-приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Доброльожа В.В. подав до суду письмове заперечення, в якому вказав, що позивач визнав його у якості "відповідача 2" і без жодної конкретизації із посиланням на конкретну норму конкретного закону, які були ним порушені або проігноровані, зроблено висновок про те, що "в результаті протиправних дій відповідачів [PERSON] протиправно позбавлена права власності на спірну земельну ділянку та її нерухоме майно перебуває у чужому незаконному володінні [PERSON] , а тому порушені права позивача підлягають судовому захисту". При цьому якими саме конкретними протиправними діями конкретно "відповідача 2" позивача було позбавлено права - не вказано, в чому саме полягала така "протиправність" - не зазначено, чи існує причинно-наслідковий зв`язок між діями "відповідача 2" та позбавленням позивача права власності -не з`ясовано. У додатку до позову вказано витяг із Державного реєстру речових прав (надалі - ДРРП) від 01.11.2023, яким начебто підтверджується наявність права власності на момент видачі нотаріусом [PERSON] 25.06.2025 зазначеного вище свідоцтва. Проте сам по собі витяг із ДРРП за № 352676839, де власником значиться [PERSON] , а підставою держреєстрації вказано договір дарування за № 2124 від 01.11.2023, лише констатує факт станом на час його створення, тобто 01.11.2023 (день посвідчення договору дарування). Більше ніж через 15 місяців після цього, в день видачі ним свідоцтва на ім`я [PERSON] , в інформаційній довідці із ДРРП від 25.06.2025 за № 432822194 власником є [PERSON] . Також була присутня інформація про інше речове право (оренду), чого не було у витягу від 01.11.2023. Під час видачі нотаріусом Доброльожою В.В. свідоцтва переможцю електронних торгів про наявність права власності [PERSON] не йшлося взагалі, і про факт існування такого права та про суб`єкта цього права він як нотаріус не знав і не міг знати,оскільки право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 1820985600:03:000:0335 станом на 25.06.2025 було зареєстровано за іншою особою, а саме за [PERSON] . Таким чином, відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок між вчиненням ним нотаріальної дії (видачею свідоцтва) та порушенням права позивача (оскільки станом на 25.06.2025 по факту такого права не існувало). Задля усвідомлення неправомірності набуття позивачем права власності на земельну ділянку виклав хронологію подій, які передували укладенню договору дарування 01.11.2023 ( а не 2025, як двічі помилково зазначив позивач. Так, у 2007 році [PERSON] , 1971 р.н, уклав договір іпотеки, за яким 03.10.2007 нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Отрищенком О.І. було накладено обтяження на нерухоме майно боржника, а саме - заборона його відчуження (на будинок і земельну ділянку). Оскільки впродовж 12 років кредит не було погашено, 28.03.2019 Брусилівським РВ ДВС було застосовано вже інше обтяження, а саме - арешт всього нерухомого майна боржника (НЗПО: 30920678). Цей арешт є в наявності і зараз та був чинним на момент звернення позивача до суду. Внаслідок цього 19.04.2017 Брусилівським районним судом Житомирської області видано виконавчий лист №275/485/16-ц, на підставі якого 11.06.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Сікорською О.А. було проведено електронні торги (в межах ВП №77549341) з реалізації майна боржника (земельної ділянки). 25.06.2025 приватним виконавцем було складено Акт про проведені торги, на підставі якого відповідно до вимог ст. 72 ЗУ "Про нотаріат" ним як нотаріусом було видано свідоцтво за реєстраційним № 1296 і здійснено реєстрацію права власності за переможцем цих торгів - [PERSON] . Набуття права власності останнім на підставі цього свідоцтва в силу ст. 328 ЦК України є правомірним. На відміну від тимчасового набуття права власності позивачем на підставі договору дарування (р. № 2124 від 01.11.2023, ПН ЖРНО Отрищенко О.І.), оскільки предметом того правочину було обтяжене арештом майно - земельна ділянка. Тобто, дарувальник [PERSON] в п. 8 договору свідомо повідомляє неправдиві відомості, приховуючи і факт іпотеки, і наявність виконавчого листа, і обтяження землі орендою тощо, коли "гарантує, що відчужувана земельна ділянка.....в спорі та під забороною (арештом) не перебуває, а також прав щодо неї у третіх осіб (в тому числі за договором оренди, сервітутом, суперфіції) як в межах так і за межами України немає і щодо неї не зареєстровані обмеження (обтяження) її використання. Інше речове право, а саме - оренда вказаної земельної ділянки, було зареєстроване ще 23.12.2014 (номер відомостей про інше речове право: 24029064). Тобто, укладаючи договір дарування земельної ділянки через 9 років після укладення договору оренди щодо цієї самої земельної ділянки, її власник приховує існування самого факту оренди і повідомляє нотаріусу неправдиву інформацію на цей рахунок. Що стосується начебто відсутності обтяжень, то арешт від 28.03.2019 року - це і є те саме обтяження, яке за згаданою вже «гарантією» дарувальника воно... відсутнє (?). Цілком зрозуміло, що зміст пункту 17 цього ж договору дарування (щодо повідомлення недостовірних даних) його сторонами (дарувальником, що подавав неправдиву інформацію, та законним представником обдаровуваної, котра намагається через суд захистити та/або повернути у власність те, що їй не належало) було проігноровано. Право власності на земельну ділянку на підставі цього договору було таки зареєстровано. Але сам факт укладення правочину і внесення на підставі цього правочину інформації до ДРРП про перехід права власності від [PERSON] до [PERSON] (від діда до онуки) аж ніяк не свідчить про правомірність набуття права власності позивачем (і як наслідок, про можливість судового захисту порушеного права). Укладаючи 01.11.2023 договір дарування, сторони фактично вчиняли т.зв. фраудаторну угоду, яка сама по собі не може бути предметом судового захисту, оскільки є за своєю сутністю протизаконною. Оскільки і [PERSON] , і [PERSON] (його дочка, що діяла як законний представник своєї малолітньої дочки [PERSON] -онуки [PERSON] ), очевидно діяли недобросовісно та зловживали правами стосовно кредитора. А укладений ними договір дарування порушував майнові права кредитора і був направлений на недопущення реалізації звернення стягнення на майно боржника. Важливим є те, що саме договір дарування був посвідчений із порушенням закону, а тому не був, не є і не може бути підставою для правомірного набуття права власності позивачем. На підтвердження цього навів цілу низку фактів порушень чинного законодавства, яким неухильно мають керуватися нотаріуси при підготовці та/або посвідченні правочинів із нерухомим майно. Якщо особа, що звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, нотаріус відповідно до вимог п. 8-1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» має відмовити у вчиненні такої нотаріальної дії. Оскільки станом на 25.06.2025 ( дату видачі свідоцтва на ім`я [PERSON] ) [PERSON] , 1971 р.н., фігурував одразу у 3 виконавчих провадженнях (№ 57892874, № 77124178 та № 77549341), то інформація щодо нього мала бути внесена до ЄРБ. Станом на 07.10.2025 за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП підтверджується наявність [PERSON] , [INFO] , в ЄРБ, починаючи із 21.12.2018. Цей факт в свою чергу підтверджує, що інформація про боржника ( [PERSON] ). була присутньою в ЄРБ і на момент посвідчення договору дарування 01.11.2023. А тому такий правочин є неправомірним, оскільки посвідчено його було всупереч вимогам п. 8-1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат». Незаперечним фактом також залишається наявність арешту всього майна боржника - [PERSON] , інформація про який була внесена до ДРРП ще 28.03.2019. Арешт цей існував і під час укладення правочину 01.11.2023, і в день проведення електронних торгів, і при видачі свідоцтва їх переможцю та навіть під час звернення позивача до суду. Проте важливим є не наявність арешту майна боржника, а вчинення правочину із таким майном попри цей арешт. Так, ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» передбачає обов`язкову перевірку відчужувача та/або належного відчужувачеві майна на предмет наявності або відсутності арештів: «при посвідченні договорів про відчуження або заставу житлового будинку, ... земельної ділянки, іншого нерухомого майна..., перевіряється відсутність будь-якої заборони відчуження або арешту майна». Причому використання такої інформації є обов`язковим: «Нотаріус при вчиненні нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них» - говориться у ст. 46-1 ЗУ«Про нотаріат». При посвідченні договору дарування 01.11.2023 таку перевірку або не було зроблено взагалі, або отримана при здійсненні такої перевірки інформація була проігнорована. Внаслідок цього мало місце порушення норм закону і -нотаріальне посвідчення неправомірного правочину. Іншими словами, договір дарування від 01.11.2023 не підлягав нотаріальному посвідченню, а після його посвідчення не міг бути використаний як підстава для реєстрації права власності за позивачем - [PERSON] . Отже, якщо розглядати тимчасово існуюче (оскільки це було зафіксовано в ДРРП лише станом на 01.11.2023) право власності [PERSON] в контексті ст. 328 ЦКУ «Підстави набуття права власності», то воно не було і не могло бути набутим правомірно із 2 взаємопов`язаних і взаємообумовлених причин. По-перше, договір дарування земельної ділянки 01.11.2023 посвідчувався не відповідно до норм закону, а всупереч ним, зокрема, ст. 46-1 та ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» (за наявності арешту та інформації про власника майна в Єдиному реєстрі боржників). А по-друге, на підставі цього неправомірного правочину було здійснено неправомірну, а саме всупереч вимогам ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрацію (хоча й тимчасову) права власності за позивачем. І в цьому контексті заслуговує на повагу позиція мого колеги - ПН ЖРНО [PERSON] , який, виявивши допущену ним при вчиненні нотаріальної дії помилку, надалі діяв у суворій відповідності до вимог ст. 51 ЗУ «Про нотаріат», що має назву: «Заходи, що вживаються нотаріусом при виявленні порушення законодавства». Зокрема, 27.06.2025 цим нотаріусом було направлено лист [PERSON] за вих. № 72/01-16 відповідного змісту, а також анульовано реєстраційний запис про перехід права власності на земельну ділянку до його онуки [PERSON] . Враховуючи все вище викладене, слід визнати апріорі відсутньою будь-яку підставу як таку для захисту цивільного права позивача [PERSON] . Оскільки те її право власності, що тимчасово існувало внаслідок цілої низки порушень закону при посвідченні договору дарування 01.11.2023 та внесення всупереч вимогам закону інформації про таке право до ДРРП на момент видачі свідоцтва переможцю електронних торгів 25.06.2025 вже було відсутнє. А відсутнє право за визначенням не може бути предметом судового захисту. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Корольков М.А. подав відзив на позовну заяву , в якому позов не визнав та вказав наступне. 06.05.2025 року було оголошено прилюдний аукціон щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.4878 га., кадастровий № 1820985600:03: 000:0335, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, сільська рада, село Соловіївка, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, стартова ціна лоту - 198 810,00 грн. Згідно документів, які були долучені до оголошення про прилюдний аукціон, реалізація земельної ділянки відбулась в рамках виконавчого провадження № 77549341 щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором № ZRZOGA00004111 від 03.10.2007 року у розмірі 18421,03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2016 р. складає 480420,46 грн., та судового збору у розмірі 7206,31 гривна. Факт наявної заборгованості підтверджувався відповідним виконавчим листом, який був виданий Брусилівським районним судом Житомирської області по справі №275/485/16-ц від 01.03.2017 року. Згідно долученої приватним виконавцем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 23.04.2025 року, власником земельної ділянки зазначено саме [PERSON] , та містяться відомості щодо реєстрації речового права, а саме оренди зазначеної земельної ділянки за ТОВ «Фастів Агро». Ознайомившись із наявною документацію, відповідач [PERSON] прийняв участь в електронному аукціоні щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.4878 га., кадастровий номер: 1820985600:03:000:0335, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, сільська рада, с. Соловіївка, та переміг у вказаному аукціоні (номер аукціону - LAP001-UA-20250506-04425). Після отримання від приватного виконавця Сікорської О.А. протоколу електронних торгів та акту про проведені електронні торги, він звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Доброльожі В.В. з метою реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Перевіривши подані йому документи, та не вбачаючи перешкод для реєстрації права власності за [PERSON] , приватний нотаріус видав йому свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів та зареєстрував за ним право приватної власності на земельну ділянку. Вимога позивача про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.4878 га., кадастровий номер: 1820985600:03:000:0335, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, сільська рада, с. Соловіївка, та, як наслідок, скасувати рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Доброльожі В.В. щодо державної реєстрації прав на вказану земельну ділянку за [PERSON] , не може може бути задоволена судом, навіть з огляду на те, що вона не грунтується на вимогах чинного законодавства та сталої судової практики. Так, згідно положень ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 727/10017/18 (провадження № 61-7337св21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12- 80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) зазначено, що «оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов(зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). З огляду на наведене неналежними та неефективними є відповідні дві вимоги позивача». Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (близькі за змістом висновки ВП Верховного Суду у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (пункти 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12- 25гс21)). Вимога позивача про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є неналежним способом захисту свого порушеного права, оскільки даний документ лише посвідчує факт набуття права власності за результатом проведеного аукціону. Тому вимога щодо визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів не може бути задоволена судом. Щодо вимоги позивача відносно скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, аналогічно як і вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів , не може бути задоволена. В даній категорії справи, приватний нотаріус виконує функції державного реєстратора, в контексті реєстрації речових прав на нерухоме майно. Позивач просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса, при цьому позивач не просить суд відновити те становище, яке було до вчинення відповідної дії, що в свою чергу призводить до неефективного способу захисту свого права. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній від 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи, що позивач просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса без одночасного визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, така вимога в силу прямої законодавчої норми не може бути задоволена судом. Позивач визначає як відповідачів по справі приватних нотаріусів, при чому не обгрунтовує чим саме порушили дані особи права самого позивача, оскільки нотаріуси лише посвідчували певні юридичні факти. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 зроблено висновок, що « позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодоскасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача». У зв`язку з наведеним, а також у зв`язку із відсутністю будь - якого обгрунтування порушеного права позивача з боку приватних нотаріусів, відповідач [PERSON] вважає, що це є самостійною підставою для відмови у заявлених вимогах до таких осіб. Останньою вимогою, яку ставить позивач та яка може стосуватися безпосередньо відповідача [PERSON] - це вимога про витребування від нього на користь позивача спірної земельної ділянки. Відповідач [PERSON] вважає, що він є добросовісним набувачем, набув майно в процесі виконання судового рішення та про обставини, які вказує позивач в позовній заяві не міг знати в силу об`єктивних факторів. [PERSON] не є стороною виконавчого провадження в рамках якого було реалізовано майно, зареєстрований, проживає та працює в межах Черкаської області, не є близьким родичем боржника або стягувача у виконавчому провадженні, на відміну від [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , які є родичами першої ступеня спорідненості та намагались укласти фраудаторний правочин, який спрямований на уникнення матеріальної відповідальності самого [PERSON] . Поняття «добросовісності» самого набувача майна в процедурі реалізації майна в ході виконання судового рішення висвітлена в постанові Верховного суду України по справі № 925/1351/19. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від не зареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. При оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.» До документів електронного аукціону було долучено витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно до якого, власником спірної земельної ділянки було зазначено саме [PERSON] , який є боржником у виконавчому провадженні в рамках якого і відбувалась реалізація майна. Інших відомостей щодо можливих прав третіх осіб на майно, інших арештів чи будь яких інших відомостей, які могли б теоретично перешкодити процедурі реалізації майна, матеріали електронного аукціону не містили. Відповідач [PERSON] вважає, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 388 ЦК України та таке майно не може бути витребуване в нього на користь третіх осіб, в яких відсутнє взагалі право на витребування такого майна, оскільки вони не є власниками земельної ділянки та намагались уникнути відповідальності перед кредитором (КБ «Приватбанк») шляхом укладення правочину, який завідомо був неправдивий. Представник відповідача - адвокат Корольков М.А. просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В суді представник позивача- адвокат Нестеренко М.М. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач- приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Отрищенко О.І. до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, з підстав наведених у позовній заяві, та з тих підстав, що за результатами торгів, де ініціатором торгів є приватний виконавець, повинен укладатися договір купівлі-продажу відповідно до ст.135-138 ЗКУ, гл. 18 "Порядку ведення ноторіальних дій нотаріусами України". Відповідач-приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожа В.В. до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник- адвокат Корольков М.А. до суду не з`явилися, від представника поступила заява про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову просив відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного . [PERSON] , 1971 р.н, у 2007 році уклав договір іпотеки, за яким 03.10.2007 нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Отрищенком О.І. було накладено обтяження на нерухоме майно боржника, а саме - заборона його відчуження (на будинок і земельну ділянку). Відповідно до виконавчого листа №275/485/16-ц, виданого 19.04.2017 року Брусилівським районним судом Житомирської області по справі №275/485/16-ц, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № ZRZOGA00004111 від 03.10.2007 року у розмірі 18421,03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2016 р. складає 480420,46 грн. та судовий збір у розмірі 7206,31 грн. Оскільки протягом тривалого часу кредит не погашено, то 28.03.2019 Брусилівським РВ ДВС було застосовано вже інше обтяження, а саме - арешт всього нерухомого майна боржника (НЗПО: 30920678). Цей арешт наявний на момент звернення позивача до суду. 01.11.2023 року [PERSON] подарував [PERSON] ,2015р.н., земельну ділянку з кадастровим номером 1820985600:03:000:0335. Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Отрищенком О.І. Як слідує з п.8 договору дарування, дарувальник [PERSON] свідомо повідомив неправдиві відомості, приховуючи і факт іпотеки, і наявність виконавчого листа, і обтяження землі орендою тощо, коли "гарантує, що відчужувана земельна ділянка.....в спорі та під забороною (арештом) не перебуває, а також прав щодо неї у третіх осіб (в тому числі за договором оренди, сервітутом, суперфіції) як в межах так і за межами України немає і щодо неї не зареєстровані обмеження (обтяження) її використання. Інше речове право, а саме - оренда вказаної земельної ділянки, було зареєстроване ще 23.12.2014 (номер відомостей про інше речове право: 24029064). Таким чином, укладаючи договір дарування земельної ділянки через 9 років після укладення договору оренди щодо цієї самої земельної ділянки, її власник- [PERSON] приховав факт існування оренди і повідомив нотаріусу неправдиву інформацію на цей рахунок. На підставі договору дарування було зареєстровано право власності за [PERSON] .. Але сам факт укладення правочину і внесення на підставі цього правочину інформації до ДРРП про перехід права власності від [PERSON] до [PERSON] (від діда до онуки) не свідчить про правомірність набуття права власності позивачем. Укладаючи 01.11.2023 договір дарування, сторони фактично вчиняли т.зв. фраудаторну угоду, яка сама по собі не може бути предметом судового захисту, оскільки є за своєю сутністю протизаконною. Оскільки і [PERSON] , і [PERSON] (його дочка, що діяла як законний представник своєї малолітньої дочки [PERSON] -онуки [PERSON] ), діяли недобросовісно та зловживали правами стосовно кредитора. Суд звертає увагу на те, що договір дарування був посвідчений із порушенням закону, а тому не був, не є і не може бути підставою для правомірного набуття права власності позивачем. Згідно до п.8-1 ст. 49 ЗУ " Про нотаріат" нотаріус повинен відмовити у вчиненні нотаріальної дії особі, що звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, яка внесена до Єдиного реєстру боржників. Станом на 25.06.2025 ( дату видачі свідоцтва [PERSON] ) [PERSON] , 1971 р.н., є боржником у 3 виконавчих провадженнях (№ 57892874, № 77124178 та № 77549341), то інформація щодо нього була внесена до Єдиного реєстру боржників(ЄБР). Станом на 07.10.2025 за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП підтверджується наявність [PERSON] , [INFO] , в ЄРБ, починаючи із 21.12.2018. Тому такий правочин є неправомірним, оскільки посвідчено його було всупереч вимогам п. 8-1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат». Інформація про арешт всього майна боржника - [PERSON] була внесена ще 28.03.2019 року до ДРРП. Арешт цей існував і під час укладення правочину 01.11.2023, і в день проведення електронних торгів, і при видачі свідоцтва їх переможцю та під час звернення позивача до суду. На підставі виконавчого листа № 275/485/16-ц, виданого о 19.04.2017 Брусилівським районним судом Житомирської області, 11.06.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Сікорською О.А. було проведено електронні торги (в межах ВП №77549341) з реалізації майна боржника (земельної ділянки). 06.05.2025 року було оголошено прилюдний аукціон щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.4878 га., кадастровий № 1820985600:03: 000:0335, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, сільська рада, село Соловіївка, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, стартова ціна лоту - 198 810,00 грн. Згідно документів, які були долучені до оголошення про прилюдний аукціон, реалізація земельної ділянки відбулась в рамках виконавчого провадження № 77549341 щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором № ZRZOGA00004111 від 03.10.2007 року у розмірі 18421,03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2016 р. складає 480420,46 грн., та судового збору у розмірі 7206,31 гривна. Згідно долученої приватним виконавцем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 23.04.2025 року, власником земельної ділянки зазначено саме [PERSON] , та містяться відомості щодо реєстрації речового права, а саме оренди зазначеної земельної ділянки за ТОВ «Фастів Агро». Відповідач [PERSON] прийняв участь в електронному аукціоні щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.4878 га., кадастровий номер: 1820985600:03:000:0335, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, сільська рада, с. Соловіївка, та переміг у вказаному аукціоні (номер аукціону - LAP001-UA-20250506-04425). 25.06.2025 приватним виконавцем було складено Акт про проведені торги, на підставі якого відповідно до вимог ст. 72 ЗУ "Про нотаріат", приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Доброльожою В. В. видано свідоцтво за реєстраційним № 1296 і здійснено реєстрацію права власності за переможцем цих торгів - [PERSON] . Витягом з Державного реєстру речових прав від 25 червня 2025 року підтверджується, що на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонерів) від 25.06.2025 року за [PERSON] здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 4,4878 га, кадастровий номер: 1820985600:03:000:0335. В силу ст 328 ЦК України набуття права власності [PERSON] на підставі цього свідоцтва є правомірним. Вимога позивача про визнання недійсним Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.4878 га., кадастровий номер: 1820985600:03:000:0335, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, сільська рада, с. Соловіївка, та, як наслідок, вимога про скасування рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Доброльожі В.В. щодо державної реєстрації прав на вказану земельну ділянку за [PERSON] , не грунтується на вимогах законодавствав та сталої судової практики. Згідно до абз.12 ч.2 ст. 16 ЦК Україи , суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу у своїх постановах на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам(постанови ВП ВС від 29.06.2022 у справі № 727/10017/18 ( провадження №61-7337 св21), від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17(провадження№14-144цс18), від 11.09. 2018 року у справі № 905/1926/16(провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18) та інших. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові ( висновки сформульовані у постановах ВП Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19(провадження №12-80гс20), від 22.06. 2021 року у справі № 200/606/18(провадження №14-125цс20 п.76). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) зазначено, що «оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов(зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (постанови ВП Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (п.104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (п. 9.66)). Суд звертає увагу на те, що видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів. Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (пп. 42, 43 постанови ВП Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12- 25гс21). Таким чином, суд приходить до висновку , що у спірних правовідносинах визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є неналежним способом захисту свого порушеного права, оскільки даний документ лише посвідчує факт набуття права власності за результатом проведеного аукціону. Тому вимога щодо визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів не підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача відносно скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, аналогічно як і вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів не підлягає задоволенню. В даній категорії справи, приватний нотаріус виконує функції державного реєстратора, в контексті реєстрації речових прав на нерухоме майно. Позивач просить скасувати рішення приватного нотаріуса, при цьому позивач не просить відновити те становище, яке було до вчинення відповідної дії, що в свою чергу призводить до неефективного способу захисту свого права. Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній від 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи, що позивач просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса без одночасного визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, така вимога не підлягає задоволенню. Суд звертає увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача; позивач визначає як відповідачів по справі приватних нотаріусів, при чому не обгрунтовує чим саме порушили дані особи права позивача, оскільки нотаріуси лише посвідчували певні юридичні факти. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абз. 4 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. При цьому суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду , викладений у постанові від 01.04. 2020 року в справі № 520/13067/17 , про те, що « позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача». У зв`язку з наведеним, а також у зв`язку із відсутністю обгрунтування порушеного права позивача з боку приватних нотаріусів, суд вважає, що це є самостійною підставою для відмови у заявленні вимог до таких осіб. Вимога до відповідача [PERSON] про витребування від нього на користь позивача спірної земельної ділянки не підлягає задоволенню, так як відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, набув майно в процесі виконання судового рішення та про обставини, які вказує позивач в позовній заяві не знав в силу об`єктивних факторів. [PERSON] не є стороною виконавчого провадження в рамках якого було реалізовано майно, зареєстрований, проживає та працює в межах Черкаської області, не є близьким родичем боржника або стягувача у виконавчому провадженні, на відміну від [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , які є родичами першої ступеня спорідненості та намагались укласти фраудаторний правочин, який спрямований на уникнення матеріальної відповідальності самого [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх порушених прав; обраний спосіб захисту не відповідає вимогам закону та є підставою для відмови у позові незалежно від інших, встановлених судом обставин . З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed