Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 199 711,85 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва. Також, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2014 стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина, [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що у відповідності з розрахунком заборгованості, виданим Відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області, у відповідача наявна заборгованість з несплати аліментів за періоди з січня по березень 2021 року, з жовтня по грудень 2021 року, з січня по грудень 2022 року, з січня по грудень 2023 року, з січня по липень 2024 року, з вересня по листопад 2024 року та січень 2025 року. У зв`язку з зазначеним, утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 199 711,85 грн., а відтак позивач вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Відповідач скористався правом на подачу відзиву на позовну заяву, в якому зазначив, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 754/5634/25 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в інтересах неповнолітньої [PERSON] , в рамках котрої позивачем було подано розрахунок заборгованості по аліментах 2025-03 АСПВ 54073905. Відповідач звертає увагу суду на тому, що розрахунок заборгованості, виданий Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), містить відомості, у відповідності до яких максимальний розмір заборгованості був наявний у травні 2024 року у розмірі 37 820,93 грн., однак позивачем заявлено вимогу про стягнення неустойки у розмірі 199 711,85 грн., що перевищує максимальний розмір заборгованості згідно з наданим розрахунком, що порушує загальні засади справедливості, добросовісності та розумності регулювання сімейних відносин. Вказує, що за період з січня 2021 по січень 2025 р.р. не ухилявся від сплати аліментів, вносив платежі регулярно і без затримок, окрім періоду березень-грудень 2022 року, при введенні в Україні воєнного стану, що сталось не з вини його, відповідача, вини. Також вказано, що у період з 07.10.2020 по 30.06.2021 перебував на обліку як безробітний у Києво-Святошинському районному центрі зайнятості, а також сплачував щомісячно аліменти. При цьому, заборгованість зі сплаті аліментів за період з січня по березень 2021 року виникла не з вини відповідача, а внаслідок несвоєчасного перерахування коштів Києво-Святошинським РЦЗ на картковий рахунок відповідача. Після зарахування відповідних коштів відповідачем невідкладно було сплачено аліменти в повному обсязі. З поміж іншого відповідач визнає заборгованість у розмірі 412,68 грн. (жовтень-грудень 2021) та 40,40 грн. (січень-лютий 2022). Вказує на те, що заборгованість, що виникла в подальшому, допущена не з його вини та не визнається. З 23.09.2021 по 31.01.2023 працював на Державному підприємстві «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». У зв`язку з повномасштабним військовим вторгненням російської федерації на територію України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 було введено воєнний стан, який в подальшому було подовжено 19.03.2022, на добровільній основі відповідачем підписано було підписано Контракт добровольця територіальної оборони з добровольчим формуванням Борщагівської сільської територіальної громади « [INFO] » строком на 3 роки. На підставі наказу підприємства від 24.03.2022 № 14-К відповідача було звільнено від роботи у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони за контрактом зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання таких обов`язків з 19.03.2022. Протягом 2022 року належна відповідачу заробітна плата роботодавцем не сплачувалася, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Вказане стало підставою для звернення відповідача до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі від 01.12.2022. Постановою Київського апеляційного суду від 17.04.2024 по справі № 759/17485/22 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2023 скасовано та прийнято нову постанову, відповідно до якої позов відповідача до підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено та постановлено стягнути з ДП «Науково- дослідний та проектний інститут землеустрою» середній заробіток в розмірі 220 124,53 грн. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті та компенсацію частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 50 128,01 грн. Відповідачем листом від 22.05.2024 було проінформовано Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перед проведенням розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.07.2024 про наявність у Підприємства заборгованості з заробітної плати перед позивачкою. Незважаючи на те, що протягом березня - грудня 2022 р. відповідачем дохід фактично не отримувався через наявну заборгованість Підприємства зі сплати належної відповідачу заробітної плати останній, запозичивши кошти у своїх батьків, а відтак, у добровільному порядку вжито заходів щодо сплати заборгованості за неотриманою заробітною платою, сплативши 40 550,00 на рахунок Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до наказу Держпродспоживслужби від 30.01.2023 № 99 з 01.02.2023 його було призначено на посаду державної служби - головного спеціаліста Сектору з питань запобігання та виявлення корупції. Відповідачем було надано нотаріально посвідчену згоду на отримання виду на тимчасове та/або постійне проживання за кордоном на території Литовської Республіки, оформлення та отримання необхідних документів з питань виду на проживання на території Литовської Республіки малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , свідомо позбавивши себе можливості «живого» спілкування з дітьми та здійснення своїх прав і виконання інших (крім сплати аліментів) обов`язків. Відповідач зазначає, що позивач володіла інформацією про фактичну ситуацію, в якій на той час перебував відповідач, зокрема його фінансове становище та виконання державних та/або громадських обов`язків згідно укладеного контракту, в тому числі про наявність боргу підприємства перед відповідачем, однак це не завадило позивачу скористатися можливістю звернутися з відповідною позовною заявою до суду. Також відповідач у поданому відзиві просить здійснити коригування розрахунку Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.04.2025 з урахуванням обставин викладених Відповідачем та наданих доказів та вказати його у своєму рішенні та визнати, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язань зі сплати аліментів, та як наслідок - невинуватим у виникненні заборгованості. Позивач скористалась правом на подачу відповіді на відзив, згідно з якою зазначено, що матеріали справи не містять належних доказів, що свідчили би про неспроможність відповідача сплачувати аліменти. Також зауважує, що положення Сімейного кодексу України не передбачають автоматичного звільнення від обов`язку сплати аліментів під час дії воєнного стану або добровольчої служби. При цьому, відповідач отримував доходи або мав можливість їх отримувати, що підтверджує його платоспроможність. Посилається також на постанову Верховного Суду від 19.01.2022 у справі 711/679/21, відповідно до якого суд вказав, що пеня нараховується окремо за кожен прострочений щомісячний платіж, та 100 % обмеження застосовується до кожного з них окремо, а не до загальної вартості. 25.04.2025 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач звертає увагу суду на постанову Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 також вказав, що у СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається, у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Тобто, якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Вжиття всіх залежних від відповідача заходів, в розумінні ст. 614 ЦК України щодо належного виконання зобов`язання та відповідно доведення відсутності своєї вини (умислу або необережності) полягало у діях відповідача, спрямованих на якнайшвидше стягнення заборгованості за належною йому до виплати заробітною платою (середнім заробітком), виникнення якої не залежало від волевиявлення відповідача, та полягало у зверненні з позовною заявою до суду для стягнення заборгованості з заробітної плати у судовому порядку, розгляд якого тривав два роки, відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 06.05.2024 по справі № 759/17485/22, Крім того, відповідач зазначив, якщо заборгованість виникла з незалежних від платника аліментів обставин (помилка бухгалтера, несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильне перерахування аліментів банками) пеню на неї нараховувати не можна. З огляду на вищезазначене твердження позивача про неподання відповідачем належних доказів, які б переконливо свідчили про його повну об`єктивну неспроможність сплачувати аліменти є необґрунтованим. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 19 травня 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва клопотання представника адвоката Лукацької Л.Г. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції повернуто без розгляду. Ухвалою суду від 21 травня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Лукацької Л.Г. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 30 липня 2025 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року - залишено без змін. Представник позивача [PERSON] - адвокат Лукацька Л.Г. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду подано заяву , відповідно до якої просить проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Судом встановлено наступніправовідносини. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2014 по справі № 754/16252/14 шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07.10.2014. Також стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття починаючи з 07.10.2014 року. Тобто, на кожну дитину стягнуто по 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу). Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № 54072008 станом на березень 2025 року сукупний розмір заборгованості становить - 234,52 грн., а сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становить - 3 631,35грн. Водночас, з наданого розрахунку вбачається, що максимальний розмір заборгованості зі сплати аліментів у відповідача обраховувався у червні 2024 року у розмірі 37 820,93 грн. У відповідності з Довідкою, виданою Державним центром зайнятості Києво-Святошинського районного центру № 217 від 02.02.2021 [PERSON] , дохід за період з 07.10.2020 по 28.02.2021 становить 25 833,81 грн. Згідно з Довідкою Державного центру зайнятості Києво-Святошинського районного центру № 623 від 30.03.2021, дохід [PERSON] за період з 07.10.2020 по 31.03.2021 становить 41 817,96 грн. У відповідності до наказу № 121-к від 22.09.2021 [PERSON] було прийнято на посаду юрисконсульта ІІ категорії відділу юридичного супроводу в Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом В.о. директора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» М.Козака від 31.01.2023, [PERSON] звільнено 31.01.2023 з посади юрисконсульта ІІ категорії відділу юридичного супроводу, за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідачем було оскаржено в судовому порядку вказаний наказ про звільнення, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2023, яким позовну заяву [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в розмірі 101 002,65 грн. з утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті, та компенсацію 16 485,07 грн., а всього стягнуто 117 487,72 грн. Постановою Київського апеляційного апеляційного суду від 17 квітня 2024 року рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2023 скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. 19 березня 2022 року відповідачем було підписано контракт добровольця територіальної оборони, з добровольчим формуванням № [NUMBER] Борщагівської сільської територіальної громади «Петропавлівський» строком на три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 09.05.2024 постановою державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Абакумовою Н.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74940151 на підставі виконавчого листа №759/17485/22 виданого 06.05.2024. Зважаючи на викладене, належна [PERSON] заробітна плата протягом 2022 року підприємством не сплачувалася, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. На підставі наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 99-К від 30.01.2023, [PERSON] з 01.02.2023 призначено на посаду державної служби - головного спеціаліста Сектора з питань запобігання та виявлення корупції. При цьому, відповідачем також було долучено до матеріалів справи копії квитанцій про сплату аліментів, а саме платіжне доручення № Р24А1009730411С8510 від 03.03.2021 на суму 1 514 грн. з призначенням платежу «Аліменти за січень 2021 ВП54072008», платіжне доручення № Р24А1084700081С7770 від 01.04.2021 на суму 1 514 грн. з призначенням платежу «Аліменти за Лютий 2021 ВП 54072008»; платіжне доручення № Р24А1151412924С0967 від 26.04.2021 на суму 1 550 грн. з призначенням платежу «Аліменти за березень 2021 ВП54072008». Постановою про прийняття виконавчого провадження, виданою Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 31.08.2020, відкрито провадження №54072008 про примусове виконання виконавчого листа №754/16252/14-ц, виданого 18.05.2017 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 07.10.2024 і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності з Довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої 07.04.2025 Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про те, що згідно з матеріалами виконавчого провадження № 54072008, відкритого 07.06.2017, про виконання виконавчого листа №754/16252/14-ц від 18.05.2017, станом на 01.04.2025 відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч.1-2 ст. 614 ЦК України). Суд зауважує і на те, що згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, передбачена ст.196 СК України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч.1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Враховуючи викладені норми, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19. Таким чином, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відтак стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вище вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Пленум Верховного Суду України в п.22 Постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Щодо заявлених відповідачем вимог щодо здійснення коригувань розрахунку Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством не передбачено права учасника процесу, при поданні відзиву на позовну заяву ініціювати питання зобов`язального характеру. Також відповідач у поданому відзиві просить здійснити коригування розрахунку Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.04.2025 з урахуванням обставин викладених Відповідачем та наданих доказів та вказати його у своєму рішенні, та визнати, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язань зі сплати аліментів, та як наслідок - невинуватим у виникненні заборгованості. У відповідності до прохальної частини позовної заяви, [PERSON] звернулась до суду з вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 199 711,85 грн., проте зазначена сума не обґрунтована останньою, при цьому розрахунок заборгованості по виконавчому провадженню № 54072008, наданий позивачем містить відомості про періодичність сплат відповідачем заборгованості, зокрема максимальний розмір заборгованості зі сплати аліментів у відповідача обраховувався у червні 2024 року у розмірі 37 820,93 грн. Суд дослідивши матеріали справи, заява по суті справи надані сторонами, приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами винної поведінки відповідача щодо несплати заборгованості по аліментах. Зокрема, відповідачем [PERSON] надано низку доказів, що підтверджують той факт, що останній не ухилявся від виконання обов`язків по утриманню дитини, а вказані обставини виникли з незалежних від нього обставин, зокрема пов`язаних з початком повномасштабної війни в Україні та введенням на території України воєнного стану, втрата роботи, наявність судового спору з роботодавцем, що свідчить про відсутність у відповідача умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах. Також суд враховує, що відповідачем всупереч обставинам, що склались, здійснювались періодичні платежі щодо на виконання аліментних зобов`язань, на даний час заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed