Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із вказаним позовом. Позовна заява обґрунтована тим, що ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України» звернулося з позовною заявою до колишнього працівника підприємства, який був прийнятий на підставі наказу № 26К від 03.02.2021 року, та звільнений на підставі наказу № 68-К від 16.05.2023 року, [PERSON] з метою встановлення у судовому порядку факту припинення зобов`язання щодо виплати заробітної плати, шляхом його виконання у повному обсязі. Відповідач не визнає виконання підприємством свого обов`язку щодо виплати зарплати повному обсязі, яка на момент звільнення складала 36 251,38 грн. та виплачена [PERSON] 08.11.2023 року. Проте, відповідач включно з колишнім в.о. директора ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України» [PERSON] на підставі довідки від 27.02.2023 року за Вих. № 105, яка підприємством у встановленому законом порядку не видавалась та має ознаки підробки, установили заборгованість Підприємства перед відповідачем у розмірі 68 952,35 грн., та не визнаючи виконання обов`язку щодо виплати заробітної плати, відповідач ініціює провадження у справі про банкрутство ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України». Враховуючи, що [PERSON] було виплачено всю заборгованість по заробітній платі, що підтверджується наданою позивачем документацією, з метою припинення зобов`язання та подальшого недопущення фіктивного банкрутства, просить задовольнити позовом. Ухвалою суду від 06.05.2024 року позовну заяву було залишено без руху (т. 1 а.с. 16). Ухвалою суду від 14.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (т. 2 а.с. 98). 15.07.2025 року в системі «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини доходів та стягнення судового збору (т. 2 а.с. 114-118). Ухвалою суду від 14.10.2024 року зустрічну позовну заяву залишено без руху (а.с. 141-144). 04.11.2024 року представник [PERSON] звернулась до суду із заявою про усунення недоліків, визначених ухвалою суду від 14.10.2024 року та просила прийняти зустрічну позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т. 2 а.с. 147-153). Ухвалою суду від 20.02.2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України» прийнято до сумісного розгляду з первинним позовом (т. 2 а.с. 165-168). Ухвалою суду від 28.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд (т. 2 а.с. 177). Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката Чабан О.О. в судовому засіданні підтримала поданий позов та просили його задовольнити з підстав, що наявні всі документи, які підтверджують погашення заборгованості ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України» перед колишнім працівником [PERSON] . Також, представник просила залишити без розгляду збільшенні позовні вимоги за зустрічним позовом сторони відповідача, оскільки вважає, що відбулась одночасна зміна предмету та підстав позову. Щодо стягнення середнього заробітку, то оскільки це не основна заробітна плата, то вважає пропущеним трьох місячний термін звернення до суду із цією вимогою, а саме починаючи з 08.11.2023 року, коли відповідач за первісним позовом визнав погашення перед ним заборгованості за заробітною платою, термін звернення до суду минув 08.02.2024 року. Заперечує проти стягнення моральної шкоди. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Нечитайленко Н.О. в судовому засіданні підтримала збільшенні позовні вимоги за зустрічним позовом та просить стягнути з ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматично орієнтованого сільського господарства» Національної академії аграрних наук України на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 44 847,36 грн., заробітню плату за суміщення посади пасічника (бджоляра) у розмірі 27 553,50 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків її виплати в сумі 16 230,26 грн., суму компенсації при звільненні за невикористані відпустки у розмірі 10 897,04 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. оскільки, [PERSON] було звільнено з займаної посади 16.05.2023 року, та повного розрахунку за зарплатою, яка становила 36 251,38 грн., у день звільнення не було проведено. Обґрунтовуючи збільшенні позовні вимоги тим, що суму заборгованості по заробітній платі було нараховано [PERSON] лише 08.11.2023 року, замість 16.05.2023 року (день звільнення), крім того [PERSON] на підставі наказу був прийнятий за сумісництвом на посаду пасічника (бджоляра) з оплатою праці згідно штатного розпису, але Позивач за первісним позовом не надає жодної інформації з цього приводу. Так, відповідно до штатного розпису, заробітна плата бджоляра 6 123 грн. Відповідно до наказу від 22.02.2023 року № 10-К, з 01.03.2023 року, на [PERSON] , було покладено обов?язки Бджоляра, з щомісячною доплатою в розмірі 50% від посадового окладу, що складає 3 061,50 грн. Наказом від 16.05.2023 року № 68-K трудовий договір [PERSON] припинено та звільнено займаної посади. У зв?язку із звільненням з основної посади, [PERSON] був позбавлений можливості виконувати обов`язки Бджоляра. Оскільки ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматично орієнтованого сільського господарства» Національної академії аграрних наук України постійно затримували виплати по заробітної платі, а останні місці виплачували зовсім смішні суми, що не давали можливості [PERSON] забезпечувати себе та сім?ю, призвело до моральних страждань. [PERSON] є інвалідом 2 групи і потребує постійного медичного огляду та лікування, але не отримуючи заробітну плату не міг собі це дозволити, в наслідок чого його стан здоров`я суттєво погіршився (т. 2 а.с.150-153). Ознайомившись із матеріалами справи, вислухавши сторін у справі, вивчивши письмові пояснення та заперечення, що долучено до справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 03.02.2021 року на підставі наказом № 26 К [PERSON] було прийнято на посаду завідуючого господарством ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України». Наказом від 27.02.2023 року № 10-К, [PERSON] , як завідувача господарством, без увільнення від основної роботи, обумовленої трудовим договором, доручили використання додаткової роботи на умовах суміщення за посадою бджоляр зі щомісячної доплати в розмірі 50% від посадового окладу бджоляра, з 01.03.2023р. (т. 2 а.с. 88). Наказом від 14.03.2023 року № 21-К «Про призупинення дії трудового договору з 14.03.2023 року» було призупинено трудовий договір, в тому числі, з [PERSON] (т. 2 а.с. 89). Наказом від 16.05.2023 року № 68-К, [PERSON] звільнено з посади завідувача господарством за прогул без поважних причин у відповідності ч. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі Акту про відсутність працівника на роботі № 66-К від 15.05.2023 року та № 67-К від 16.05.2023 року (т. 2 а.с. 90). Згідно довідки про нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні від 16.05.2023 р. [PERSON] має невикористану відпусту за період 04.02.2021 р. 16.05.2023 р. 71 день, щорічна відпустка 19.09.2022 р. 12.10.2022 р. 24 день, а всього 47 календарних днів (т. 2 а.с. 91). Згідно довідки, наданої представником ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України», сума компенсації за невикористану відпустку становить 18 956,51 грн. (т. 2 а.с. 92). 08.11.2023 року [PERSON] було нараховано 36 521,38 грн. на підставі «Відомості про виплату грошей № 120 від 08.11.2023 р.», «Відомості зарахування ЗП (ПриватБанк) від 13.01.2023 р. по 08.11.2023 р.» та «Довідки про нарахування компенсацію за невикористану щорічну відпустку при звільненні від 16.05.2023 р.» (т. 1 а.с. 31-40). Частиною 1 ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 117 КЗпП України закріплено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ внесені зміни, зокрема, у частину першу статті 117 КЗпП України, яку викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців». Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), опубліковано 18 липня 2022 року в газеті «Голос України» № 147. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна/(годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Тобто, починаючи з 08.11.2023 року у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а починаючи з 08.11.2023 року період, за який з роботодавця може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, обмежений строком у шість місяців. Оскільки, під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, було встановлено, що працівникові [PERSON] не було виплачено суму заборгованості у розмірі 36 251,38 грн., станом на день звільнення 16.05.2023 року. Вказану заборгованість було погашено лише 08.11.2023 року, то суд, на підставі статті 117 КЗпП України, прийшов до висновку, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, а саме з 16.05.2023 року по 08.11.2023 року, тобто за 128 днів, який складає 44 847,36 грн. підлягає задоволенню, оскільки відповідач за зустрічним позовом не довів відсутності в цьому своєї вини. При цьому суд зауважує, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Щодо строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, є ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 757/19004/15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 503/361/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 288/1466/18 зазначено, що поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. При цьому норми КЗпП України не містять вичерпного переліку причин, які можна вважати поважними при пропуску строку звернення до суду, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Тобто поважність причин означає, що працівник не ставився безвідповідально до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали об`єктивні причини. Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Як встановлено матеріалами справи відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки в системі електронний суд 12.07.2024 року. [PERSON] є інвалідом 2 групи. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово було продовжено, в тому числі Указом Президента України №271/2024 від 06.05.2024 року, затвердженого Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 14.05.2024 року, строком на 90 діб. Отже, станом на звернення [PERSON] до суду із зустрічним позовом (12.07.2024 року) воєнний стан було продовжено. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за можливе, в межах річного строку, визначеного ст. 234 КЗпП України, поновити [PERSON] строк звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки, який минув 08.02.2024 року, тобто три місяці з 08.11.2023 року, коли відповідач за первісним позовом визнав погашення перед ним заборгованості за заробітною платою. Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 16 230,26 грн., суд зазначає таке. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно- правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Індекс споживчих цін (інфляція) є одним з найважливіших показників і використовується для вирішення багатьох питань державної політики, перегляду грошових доходів населення, розв`язання правових спорів тощо. Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078). Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу, яка прирівнюється до вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків? її виплати. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року частина друга статті 233 КЗпП України вказує на те, що при порушенні законодавства про працю працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Суд погоджується із вимогами позивача за зустрічним позовом щодо стягнення нарахованої суми індексації заробітної плати, яка складає 16 230,26 грн. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, [PERSON] було завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 3 000,00 грн. Щодо стягнення з ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматично орієнтованого сільського господарства» Національної академії аграрних наук України на користь [PERSON] суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 10 897,04 грн., то в цій частині суд відмовляє з наступних підстав. Згідно довідки про нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні від 16.05.2023 р. [PERSON] має невикористану відпусту за період 04.02.2021 р. 16.05.2023 р. 71 день, щорічна відпустка 19.09.2022 р. 12.10.2022 р. склала 24 день, а всього 47 календарних днів, є невикористаною відпусткою (т. 2 а.с. 91). Згідно довідки, наданої представником ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України», сума компенсації за невикористану відпустку становить 18 956,51 грн. (т. 2 а.с. 92). Так відповідно картки рахунку № 661 за січень 2021 р. по грудень 2023 р., [PERSON] було нараховано виплату у розмірі 36 521, 38 грн., в яку також нараховано компенсацію за невикористану відпустку (т. 1 а.с. 31-40). Отже, вказана заборгованість відсутня. Щодо стягнення з ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматично орієнтованого сільського господарства» Національної академії аграрних наук України на користь [PERSON] заробітної плати за суміщення посади пасічника (бджоляра) у розмірі 27 553,50 грн., то в цій частині суд відмовляє з наступних підстав. Згідно матеріалів справи, Наказом від 27.02.2023 року № 10-К, [PERSON] , як завідувача господарством, без увільнення від основної роботи, обумовленої трудовим договором, доручили використання додаткової роботи на умовах суміщення за посадою бджоляр зі щомісячної доплати в розмірі 50% від посадового окладу бджоляра, з 01.03.2023р. (т. 2 а.с. 88), та Наказом від 14.03.2023 року № 21-К «Про призупинення дії трудового договору з 14.03.2023 року» було призупинено трудовий договір, в тому числі, з [PERSON] (т. 2 а.с. 89). Отже, [PERSON] виконував роботу за сумісництвом в період з 01.03.2023 р. по 14.03.2023 р. З урахуванням наявної в справі інформації про те, що 08.11.2023 року [PERSON] було нараховано 36 521,38 грн. на підставі «Відомості про виплату грошей № 120 від 08.11.2023 р.», «Відомості зарахування ЗП (ПриватБанк) від 13.01.2023 р. по 08.11.2023 р.» (т. 1 а.с. 31-40), у суду не має підстав вважати, що вказані виплати, також не стосуються виплати за виконання роботи за суміщення посади пасічника (бджоляра). Вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо первісної позовної заяви в якій представникДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України`просить визнати припиненим зобов?язання Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Южний» Інституту Кліматично Орієнтованого Сільского Гоподарства Національної Академії Аграрних Наук України» по виплаті заробітної плати на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період з 03.02.2021 року по 16.05.2023 року, шляхом його виконання, то суд зазначає наступне. Згідно матеріалів справи, 08.11.2023 року [PERSON] було нараховано 36 521,38 грн. на підставі «Відомості про виплату грошей № 120 від 08.11.2023 р.», «Відомості зарахування ЗП (ПриватБанк) від 13.01.2023 р. по 08.11.2023 р.» та «Довідки про нарахування компенсацію за невикористану щорічну відпустку при звільненні від 16.05.2023 р.» (т. 1 а.с. 31-40). Зазначене не заперечується [PERSON] . Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Таким чином, оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що первісний позов обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає частковому задоволенню, а саме датою виконання свого обов`язку ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України» перед [PERSON] щодо виплати належної йому заробітної плати є 08.11.2023 року, коли [PERSON] було нараховано 36 521,38 грн. на підставі «Відомості про виплату грошей». Тому, саме з цієї дати слід вважати припиненим зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. В порядку ст. 175 ЦПК України представником ДП «Дослідне господарство «Южний» Інституту кліматичного орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України» зазначено, що судові витрати, які позивач планує понести у зв`язку з поданням позовної заяви складаються з суми сплаченого судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» та витрат на правову допомогу, а саме аналіз первинної документації 3000 грн., складання та подання позовної заяви 5000 грн. Як вбачається з матеріалів справи первісним позивачем сплачено при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 3028 грн., згідно квитанції «Приват Банку» від 07.05.2024 року (а.с. 21зворот), які не підлягають стягненню з [PERSON] , як інваліда 2 групи. Інша частина судових витрат не підтверджена.

Outcome: partial