Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

07 жовтня 2025 року [PERSON] , в інтерасах якої діє [PERSON] , звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 43\~767,58 грн (вхідний №39823/25, а.с.1-4). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 27 вересня 2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, про що в книзі реєстрації зроблено запис №10. Перебуваючи у шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, сторони не проживають разом однією сім`єю, починаючи з 20.06.2025; дитина проживає разом з матір`ю. Також позивач у позові зазначає, що шлюб між сторонами розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.06.2025, що ухвалене в цивільній справі №711/3153/25. Незважаючи на те, що відповідач зобов`язувався брати участь в утриманні дитини, однак матеріальну допомогу не надає, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. У грудні 2024 року дитина почала скаржитись на біль у коліні, почав кульгавити. У січні 2025 року провели ряд обстежень: УЗД колін, МРТ кульшових суглобів. У кінці січня 2025 року дитині поставили діагноз: хвороба Легг-Кальве-Пертеса (остехондрит головки стегнової кістки). Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, хвороба сина є дуже тяжкою і не дає можливості дитині самостійно себе обслуговувати, забезпечувати самостійно елементарні життєві потреби. Дитина потребує догляду, такий догляд йому забезпечує позивач з якою син постійно проживає. Позивач працює, проте її доходів не достатньо для забезпечення потреб сина, який потребує постійного стороннього догляду та має відповідні потреби у реабілітації. Позивач витратила багато коштів на діагностику хвороби, операцію та реабілітацію. Відповідач жодним чином не приймав участі в цьому. На даний час реабілітація триває. Також є потреби у лікуванні зубів. Не всі витрати можливо підтвердити, бо пройшов час і докази витрат не збереглися. Зокрема, витрати, що може підтвердити позивач складаються з: 1. магнітно-резонансна томографія від 24.01.2025 в ТОВ «Німецький діагностичний центр», протокол МРТ дослідження кульшових суглобів: оплата підтверджується чеком продажу №Нім-250124-0056 від 24.01.25 - 2100,00 грн; 2. комплект для проведення операції придбаний в ТОВ «Азимут»: товарний чек №69395 від 14.02.2025 на суму 3753,36 грн разом з внеском допомогою в Інститут травматології та ортопедії для оформлення до лікарні квитанція №0.0.41274046.1 від 14.02.2025 оплата на суму 3232,00 грн; 3. оплата за медичні послуги Інституту травматології та ортопедії: квитанція до платіжної інструкції №20164 1150909 4552 від 17.03.2025 на суму 2140,00 грн; 4. набір для тунелізації та набір імплантів для корегуючої остеотомії проксимального відділу стегнової кістки відділу стегнової кістки педіатричною пластиною (титан) придбані в ФОП [PERSON] 20.03.2025 згідно видаткової накладної №6-00000074 від 20.03.2025 на суму 56100,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 22.08.2025; 5. лабораторні дослідження в медичній лабораторії СSP LAB ТОВ «Авіцена» замовлення №CS0642122 від 26.02.2025 на суму 5360,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №5 від 26.02.2025; 6. лікування в стоматолога в СК «Джулія», що підтверджується актами виконаних робіт від 29.09.2025 на суму 2850,00 грн та від 04.10.2025 на суму 12000,00 грн. Оплата підтверджується згідно товарного чека від 29.09.2025 та товарного чека від 04.10.2025. Підсумовуючи викладене, позивач у позові зазначає, що всього нею було понесено додаткових витрат на утримання дитини на загальну суму 87535,36 грн. У зв`язку з цим, відповідач має відшкодувати 50% додаткових витрат, тобто в розмірі 43767,58 грн, який і просить позивач стягнути з відповідача в рахунок компенсації додаткових витрат на утримання дитини. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 20 хв 10 листопада 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.34-35). 27 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (вхідний №43081/25, а.с.46-48). Заперечення проти задоволення позову відповідач обгрунтовує тим, що витрати на лікування дитини проводилися в період з 24.01.2025 до 22.03.2025, тобто в період, коли сторони підтримували відносини і не розділяли фінансові витрати, а про розірвання шлюбу і аліменти не було і мови. Відповідач також звертає увагу суду на те, що між батьками не досягнуто домовленості щодо того з ким краще проживати дитині. Це питання має вирішуватись в тому числі із залученням органу опіки та піклування. У цьому контексті відповідач у відзиві зазначає, що саме з ним син провів перші роки свого життя в той час як позивач займалася задоволенням своїх матеріальних потреб, заробляючи гроші. Відповідач також зазначає, що він не працює з самого народження сина і всебічно сприяв його формуванню та розвитку. Зокрема, для того щоб дитина росла в екологічно чистому місці, саме відповідач ініціював переїзд з квартири в м. Черкаси у приватний будинок у с. Свидівок, що знаходиться у лісі поруч з річкою. В означений період часу, як стверджує відповідач у відзиві, саме він займався вихованням сина, його оздоровленням та навчанням, що у наслідку привело до гарних результатів: дитина росла здорова. Водночас у відзиві відповідач констатує, що після того як дитина почала проживати з матір`ю, у сина з`явилися серйозні проблеми зі здоров`ям і вже через рік син був визнаний особою з інвалідністю. Так, у грудні 2024 року у сина з`явилась кульгавість на ліву ногу, однак позивач не звернула на це уваги і не показала сина фахівцям для вчасного встановлення діагнозу захворювання, а натомість поїхала з сином в санаторій, де замість того, щоб усунути навантаження на кульшовий суглоб сина, продовжувала навантажувати його. У результаті діагноз сину було встановлено із запізненням. Хоч лікарі в м. Черкаси і пропонували консервативне лікування, однак позивач самостійно прийняла рішення оперувати дитину. Водночас позивач не надає висновку спеціаліста де б було зазначено про необхідність операції. У зв`язку з цим, відповідач робить висновок, що позивач діяла за власної ініціативи, але не за власний кошт; кошти на лікування сина передавав відповідач особисто позивачу в лютому 2025 року. Проте, оскільки сторони перебували в шлюбі, тому позивач, не знаючи, що необхідно буде доводити цю обставину, відповідних доказів не зберіг. Щодо заперечень проти тверджень позивача про не участь в додаткових витратах на утримання сина, то відповідач у відзиві заперечує означений факт, зазначаючи про те, що він надавав потрібну допомогу і у догляді за сином і у придбанні милиць та інвалідного візочка власним коштом, який з м. Кривий Ріг привіз батько відповідача [PERSON] . Також відповідач у відзиві зазначає про те, що безпосередньо після операції сину, коли він повернувся до м. Черкаси з м. Києва, відповідач особисто забрав його до себе, у тому числі для того щоб позивач відпочила; післяопераційні шви [PERSON] знімали в амбулаторії с. Свидівок. Щодо позовної вимоги про стягнення вартості стоматологічних послуг, що надавалися СК «Джулія» малолітньому [PERSON] , то відповідач вважає її безпідставною з огляду на таке. По-перше, позивач не погоджувала і не домовлялася з відповідачем про необхідність лікування зубів сину хоча, на переконання відповідача, мала б погодити як час і місце, так і бюджет. По-друге, не надано документів, що обгрунтовують необхідні витрати: виписки, медичні документи, довідка з лікарні, висновок лікаря тощо. По-третє, не відомо чому саме в цю клініку звернулася позивач, а не у державну дитячу поліклініку, лікування в якій оплачується з урахуванням пакету Національної служби здоров`я України. По-четверте, надані акти викладені незрозумілою мовою і не вказують про лікування [PERSON] . У цьому контексті відповідач звертає увагу суду на те, що у нього є можливість проводити реабілітацію сина, не витрачаючи на це грошових коштів. Тим паче це має значення, оскільки відповідач не працює і не має доходів. Підсумовуючи викладене, відповідач констатує, що позивач не надала достатніх і обгрунтованих доказів на підтвердження позовних вимог, а обгрунтування відповідача і докази, що долучені до відзиву, свідчать про те, що положення ст.185 СК України не можуть бути застосовані у межах даної цивільної справи. 06 листопада 2025 року представником позивача [PERSON] адвокатом Драчуком С.В. подана до суду відповідь на відзив (вхідний №44913/25, а.с.60-62), у мотивувальній частині якої наведено спростування тверджень відповідача, що викладені ним у відзиві на позовну заяву. Зокрема, представник позивача зазначає відносно лікування зубів, то воно обумовлено тим, що у дитини неправильний прикус і це потребує лікарського втручання; відповідач сам відвідував лікаря з дитиною на канікулах і погодився відшкодувати половину вартості лікування. Підсумовуючи викладене, представник позивача просить суд приєднати відповідь на відзив до матеріалів справи та врахувати під час ухвалення судового рішення. Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10.11.2025 розгляд справи був відкладений до 10 год 30 хв 05 грудня 2025 року (а.с.66-67). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Драчук С.В. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а саме: шляхом направлення судових повісток про виклик до суду до електронних кабінетів як позивача [PERSON] , так і її представника адвоката Драчука С.В. у підсистемі «Електронний суд», що були отримані цими учасниками справи 11.11.2025 (а.с.68 зворот, 69 зворот). Пунктом 2\~ч.8\~ст.128\~ЦПК України\~встановлено,\~що днем\~вручення судової\~повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] та її представник адвокат Драчук С.В. були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Водночас 04.12.2025 представник позивача адвокат Драчук С.В., через підсистему «Електронний суд», подав заяву, в якій просив здійснити розгляд справи 05.12.2025 без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, заяви та клопотання у сторони позивача відсутні (вхідний №49362/25, а.с.72-73). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що із сумою, що заявлена позивачем до стягнення з нього, він не згоден, оскільки витрати на лікування були понесені сторонами спільно у час, коли вони перебували в шлюбі. Також пояснив, що наприкінці лютого на початку березня 2025 року він особисто передав грошові кошти в сумі 1000 доларів США та декілька тисяч гривень позивачу для операції сину, однак доказів означеним обставинам у нього немає. Крім того повідомив суду, що фактично із позивачем не проживають з 20 червня 2024 року, хоч і підтримували певний час сімейні відносини. Визнає той юридичний факт, що сину було проведене оперативне втручання у березні 2024 року в м. Києві у зв`язку з виявленою у нього хворобою Легг-Кальве-Пертеса (остехондрит головки стегнової кістки). 05 грудня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення,

Outcome: partial