Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, з урахуванням їх уточнень, у якому просив визнати за ним право власності на транспортний засіб марки Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, № кузова [NUMBER] та зобов`язати Головний сервісний центр МВС у передбаченому порядку зареєструвати право власності за ним на транспортний засіб. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 20 листопада 2020 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» був укладений договір фінансового лізингу № ZPH0A!00000059, відповідно до якого АТ КБ «Приватбанк» передав [PERSON] у лізинг транспортний засіб марки Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, № кузова [NUMBER] . 04 грудня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» складено Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, яким було підтверджено що всі зобов`язання сторін по договору були виконані належним чином. В цей день між сторонами було укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу та складено акт приймання-передачі транспортного засобу. У грудні 2023 та листопаді 2024 року позивач звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) в особі територіального сервісного центру МВС № 5141 (ТСЦ МВС № 5141) з питання перереєстрації автомобіля на своє ім`я, проте отримав відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, у зв`язку з тим, що Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) в особі територіального сервісного центру МВС № 5141 (ТСЦ МВС № 5141) відмовлено у перереєстрації транспортного засобу, який він законно набув у АТ КБ «Приватбанк», виконавши всі умови договору, змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що право власності позивача на транспортний засіб жодним чином відповідачем не оспорюється та в жодний спосіб не порушується, всі документи, які були необхідні для перереєстрації автомобіля з боку банку підписано і передано позивачу. Крім того, вказував, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки між відповідачем та позивачем відсутній предмет спору, тому що саме третьою особою відмовлено позивачу у перереєстрації права власності на транспортний засіб, а відтак позивачем помилково визначено АТ КБ «Приватбанк» в якості відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник відповідача Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що жодними рішеннями, діями чи бездіяльністю працівників ГСЦ МВС та його структурними підрозділами права позивача не порушувались. Поряд з цим, обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання права власності на транспортний засіб та зобов`язання ГСЦ МВС зареєструвати транспортний засіб за позивачем не є ефективним, оскільки ані ГСЦ МВС, ані будь-який територіальний сервісний центр МВС право власності позивача на вказаний транспортний засіб не оспорюють та визнають у повному обсязі. Крім того, зазначив, що позовна вимога про зобов`язання ГСЦ МВС зареєструвати право власності за позивачем транспортного засобу не підлягає задоволенню, оскільки орган реєстрації лише здійснює державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а не реєструє право власності на відповідний ТЗ; державна реєстрація/перереєстрація, зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру перевірок, визначених пунктом 15 Порядку № 13887, оплати передбачених цим порядком платежів. Перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, не здійснюється. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях подав до суду пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях не є окремою юридичною особою, у зв`язку із чим не може бути самостійним учасником справи. Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників та документів, що підтверджують правомірність придбання ТЗ, зокрема, договору фінансового лізингу або зазначеному у такому договорі окремому договорі купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або іншому договорі, визначеному договором фінансового лізингу; копії рішення суду, засвідченої в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів І здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС І перевірок, визначених пунктом 15 Порядку № 1388. Перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, не здійснюється. Рішення суду про визнання права власності на транспортний засіб є підставою для реєстрації/перереєстрації транспортного засобу. Водночас, перереєстрація ТЗ можлива за умови виконання усіх вимог Порядку № 1388 (відповідні перевірки, оплата передбачених платежів за державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків і тощо). Позивачем не висунуто до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях жодних позовних вимог, які б свідчили про порушення його прав та законних інтересів. Зі змісту позовної заяви та обставин справи, на думку представника, не вбачається будь-яких порушених прав і законних інтересів позивача з боку РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, адже адміністратори діяли в межах норм спеціального законодавства у сфері державної реєстрації/перереєстрації транспортних засобів. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 03 грудня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 10 грудня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 13 грудня 2024 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 20 грудня 2024 року представник позивача подав через Електронний суд заяву про усунення недоліків. 24 грудня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у порядку загального позовного провадження. 07 січня 2025 року від третьої особи у справі через Електронний суд надійшли пояснення на позов. 17 січня 2025 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, заяву про зміну предмету позову. 29 квітня 2025 року ухвалою суду, постановленою на місці, після заслуховування думки сторін, прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог і заяву про зміну предмету позову. 29 квітня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідачем Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ. 07 травня 2025 року через Електронний суд представник відповідача Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ подав відзив на позов. 19 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Пономар С.Г. та представник відповідача Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ Толпиго О.Ф. в засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзивах на позовну заяву. Суд, вислухавши думки представників позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Суд установив, що 20 листопада 2020 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» був укладений договір фінансового лізингу № ZPH0A!00000059, відповідно до якого АТ КБ «Приватбанк» передав [PERSON] у лізинг транспортний засіб марки Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, № кузова [NUMBER] . Відповідно до Додатку 1 до Договору фінансового лізингу № ZPH0A!00000059 від 20 листопада 2020 року специфікації майна, відповідач передає позивачу у лізинг транспортний засіб марки Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, № кузова [NUMBER] . Відповідно до пункту 2.2. Договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця з виконанням договору, на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов договору. Відповідно до пункту 1.1. цього Договору, у зв`язку із повним розрахунком між Покупцем та Продавцем лізингу шляхом виплати Покупцем усієї вартості Предмету лізингу за Договором лізингу, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується прийняти його на умовах, визначених цим Договором. Згідно пункту 2.3 Договору купівлі-продажу предмету лізингу Покупець зобов`язаний у десятиденний строк з дня підписання цього Договору здійснити перереєстрацію Товару на своє ім`я. 04 грудня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» складено Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, яким було підтверджено що всі зобов`язання сторін по договору були виконані належним чином. 04 грудня 2023 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу та складено акт приймання-передачі транспортного засобу. У грудні 2023 та листопаді 2024 року позивач звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) в особі територіального сервісного центру МВС № 5141 (ТСЦ МВС № 5141) з питання перереєстрації автомобіля на своє ім`я, проте отримав відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «Приватбанк». У зв`язку із вищенаведеним позивач звернувся до суду. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Судом встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно ст. 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що згідно ст. 6ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 806 ЦК Україниза договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (не прямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першоїстатті 5 цього Закону. Згідно ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (надалі - Порядок), затверджених постановою КМУ № 1388 від 07 вересня 1998 року, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Пункт 1 Порядку передбачає, що на території України встановлено єдину процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі ТЗ), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Згідно з пунктом 8 цього Порядку державна реєстрація ТЗ проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) ТЗ, відповідність конструкції ТЗ установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи. При цьому в реєстраційних документах зазначається місце реєстрації (проживання) фізичної особи (для внутрішньо переміщених осіб - місце проживання на підставі відповідних документів) або місцезнаходження та стоянки юридичної особи, за якою реєструється транспортний засіб (пункт 24 Порядку). Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників-юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери (п.33 Порядку). Згідно з Положенням про територіальний сервісний центр МВС на них покладено повноваження щодо скасування в установленому законодавством України порядку реєстрації/обліку транспортних засобів. Стаття 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку призначених для експлуатації на вулично-шляховій мережі загального користування транспортних засобів усіх типів здійснюють територіальні сервісні центри МВС у Одеській області, як структурні підрозділи територіального органу МВС Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях. Таким чином, регіональні сервісні центри проводять комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку транспортних засобів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Згідно з вимогами ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який нерозривно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 166/817/22. Як встановлено судом, автомобіль марки AUDI Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, № кузова [NUMBER] , перебуває в користуванні і володінні позивача [PERSON] , оскільки був переданий йому за умовами договору фінансового лізингу після його підписання, але розпоряджатись цим майном позивач не має можливості. У судовому засіданні встановлено, що відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не заперечується право власності позивача на транспортний засіб, оскільки позивачем у повному обсязі виконані умови договору лізингу перед відповідачем. Банк вчинив усі необхідні дії для перереєстрації транспортного засобу за позивачем, зокрема, видав усі документи, які вимагалися для такої перереєстрації. Однак, при зверненні до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, з метою реєстрації транспортного засобу позивачу відмовлено у перереєстрації транспортного засобу, у зв`язку з тим, що АТ КБ «Приватбанк» значиться в Єдиному реєстрі боржників. З системного аналізу наведених правових норм чинного законодавства слідує, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16та від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 року у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, від 16.02.2021 року у справі №910/2861/18). Велика Палата Верховного суду у постанові від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17зробила висновок, що за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Виходячи з системного аналізу підстав поданого позову у взаємозв`язку з обставинами справи та обраним позивачем способом захисту порушеного права, суд зауважує, що обставини наявності відповідача в Єдиному реєстрі боржників для даного спору щодо визнання права власності на транспортний засіб не мають правового значення, оскільки перереєстрація права власності на користь лізингоодержувача не може бути обмежена жодною третьою особою та у спірних правовідносинах визначальним є виконання умов договорів фінансового лізингу як правомірна підстава набуття позивачем права власності. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов в частині визнання права власності на транспортний засіб за позивачем є обґрунтований і підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГСЦ МВС зареєструвати право власності за позивачем на транспортний засіб, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. У разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб. Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок №1388). Пункт 8 Порядку №1388 містить перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Серед них, зокрема, договір фінансового лізингу або зазначений у такому договорі окремий договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або інший договір, визначений договором фінансового лізингу; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Крім того, п.8 Порядку №1388 передбачає, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Пункт 15 Порядку №1388 містить припис, згідно з яким, державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірки відповідних документів та/або відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державному Реєстрі атестованих судових експертів, автоматизованій базі даних про розшукувані транспортні засоби, банку даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірки відомостей про обмеження відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування), що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі (крім внутрішньо переміщених осіб, інформація щодо яких підтверджується даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб), відомостей про особу, що містяться в Єдиному реєстрі боржників, відповідних базах даних та державних реєстрах щодо осіб, які перебувають у розшуку, перевірки дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей, дійсності сертифіката відповідності за Державним реєстром сертифікатів відповідності транспортних засобів, виданих уповноваженими органами або органами із сертифікації, та реєстром виданих сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання, що формується за повідомленнями уповноважених органів, і сертифікатів відповідності нових транспортних засобів, виданих виробником, документів, що підтверджують правомірність придбання, отримання відомостей щодо митного оформлення транспортних засобів, а також установлення відповідності конструкції вимогам правил та нормативів шляхом отримання відповідних відомостей із таких баз даних і реєстрів. Згідно абзацу 9 пункту 15 Порядку №1388 визначено, що у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 27 Порядку № 1388, транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем. Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби перереєстровуються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору після повного розрахунку або зазначеного в договорі фінансового лізингу окремого договору купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу або іншого договору, визначеного договором фінансового лізингу. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 листопада 2020 року № 779 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ) який визначає процедуру ведення ЄДРТЗ, (надалі за текстом - Порядок № 779). Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 779, ведення ЄДРТЗ здійснюється уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС (далі - уповноважені посадові особи адміністратора ЄДРТЗ) під час виконання покладених на них функцій та завдань відповідно до законодавства шляхом обробки (унесення, накопичення, використання, узагальнення) інформації в ЄДРТЗ про зареєстровані транспортні засоби, їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби. Пунктом 4 розділу ІІ Порядку № 779, визначено імперативні підстави внесення до ЄДРТЗ інформацію про об`єкти обліку: «реєстрація/перереєстрація/скасування». Так, пунктом 4 цього Порядку, внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється, зокрема у разі: 1) державної реєстрації транспортного засобу; 2) перереєстрації транспортного засобу; 3) зняття з обліку транспортного засобу. При цьому, приписами вказаних нормативно-правових актів передбачено здійснення реєстрації транспортних засобів, а не права власності на транспортні засоби. Згідно з п.3.11. Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затверджена наказом МВС від 11.08.2010 N 379 (далі - Інструкція №379) звернення громадян або юридичних осіб з питань, пов`язаних із проведенням реєстрації ТЗ, розглядаються в порядку і терміни, що встановлені Законом України "Про звернення громадян". Форма Заяви про реєстрацію/перереєстрацію транспортних засобів визначається у Додатках 1-2 до Інструкції №379. Таким чином, з аналізу вказаних норм, можливо дійти висновку, що здійснення уповноваженими посадовими особами унесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку можливо за відсутності визначених Порядком № 1388 заборон, а також на підставі відповідних документів. Враховуючи вищевказане, згідно приписів Порядку № 1388 здійснення реєстрації та/або перереєстрації транспортного засобу на нового власника проводиться після проведених перевірок, оплати передбачених платежів, а також у разі відсутності відомостей про власника в Єдиному реєстрі боржників. При цьому, адміністратори сервісних центрів МВС при внесенні відомостей до ЄДРТЗ діють виключно в межах чинного законодавства України, і не уповноважені на прийняття власних управлінських рішень. Таким чином, позовна вимога щодо зобов`язання ГСЦ МВС у передбаченому порядку зареєструвати право власності за [PERSON] транспортного засобу не підлягає задоволенню, оскільки: орган реєстрації згідно Закону України «Про дорожній рух» та Порядку № 1388 лише здійснює державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а не реєструє право власності на відповідний ТЗ; державна реєстрація/перереєстрація, зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірок, визначених пунктом 15 Порядку № 1388, оплати передбачених цим порядком платежів. Перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, не здійснюється. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Разом тим, позивач у судовому засіданні просив суд в разі ухвалення рішення на його користь, не стягувати судові витрати з відповідача. Таким чином, суд враховує позицію позивача та вважає за належне не стягувати судові витрати з відповідача на користь позивача. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial