Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути заборгованість за укладеним з ТОВ «Авентус Україна» договором про надання фінансового кредиту № 2405937 від 18.05.2020, в сумі 16\~400,00 грн., з яких 5\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11\~400,00 грн. заборгованість за процентами, посилаючись відступлення права вимоги за вказаним договором та на неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. В обґрунтування вимог зазначено про укладення 18 травня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] кредитного договору шляхом підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, на виконання умов якого кредитором надано грошові кошти в погодженій умовами договору сумі 5\~000,00 грн. Між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем 08 лютого 2021 року укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-08022021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача за договором № 2405937 від 18.05.2020. Тому оскільки умови кредитного договору відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачені, з метою захисту прав кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача адвокат Усенко М.І. просить розгляд справи проводити за відсутності представника.. Представник відповідача адвокат Михайловська О.М. звернулась до суду з відзивом на позов, де просить розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника, вимоги позову визнає частково з підстав, викладених у відзиві. В обґрунтування відзиву на позов представником відповідача зазначено, що погодження строку кредитування сторонами кредитного договору терміном 30 днів та відсутність доказів пролонгації договору згідно п. 4.1-4.3, оскільки відповідачем не здійснено жодного платежу на користь Товариства,а отже кредитор не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування. Тому беручи до уваги стандартну процентну ставку в розмірі 1,90% в день від суми кредиту та строк кредиту 30 днів, підлягає стягненню сума 7\~850,00 грн., з яких 5\~000,00 грн. сума кредиту та 2\~850,00 грн. проценти за користування кредитом. Наголошено, що участь у договорі споживача, як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, тому ураховуючи безпідставність нарахування відсотків кредитором позичальнику після закінчення строку кредитування, а саме після 17.06.2020, просить задовольнити вимоги частково. У відповіді на відзив представником позивача адвокатом Усенком М.І. зазначено про помилковість тверджень сторони відповідача в цій частині та сплату 14 червня 2020 року відповідачем суми 14,00 грн. на оплату основного боргу, що свідчить про продовження строку кредиту відповідно до пунктів 4.1-4.3 кредитного договору і нарахування відсотків здійснювалось за стандартною процентною ставкою в розмірі 95,00 грн. відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору. Вказаною оплатою відповідач визнав наявність заборгованості по договору та згоду з його умовами, що також підтверджується електронними підписами сторін. Тому наполягає на задоволенні вимог. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 18 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2405937 шляхом підписання договору електронним підписом відповідача, як позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 27-30 копія договору з додатками). Відповідно до розділу 1 договору, Товариство надало споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Пунктом 1.3 сторони погодили загальний розмір кредиту в сумі 5\~000,00 грн., тип кредиту : кредит. Згідно пункту 1.4, строк кредиту (загальний розмір) 30 днів. дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору. Пунктом 1.5 погоджено фіксовану процентну ставку: знижену в розмірі 0,01% 0,90% в день від суми кредиту, що застосовується в межах строку надання кредиту та стандартну в розмірі 1,90% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови пункті 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної стави.. Мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п. 1.6 договору) Цей правочин у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, що не спростовано в судовому засіданні останнім. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, що підтверджується наданою АТ КБ «ПриватБанк», як банком-емітентом, на виконання ухвали суду випискою по рахунку [PERSON] на підтвердження факту зарахування 18 травня 2020 року на картковий рахунок відповідача суми кредиту в розмірі 5\~000,00 грн. Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24) вказав, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). 08 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна», як кредитором, та TOB «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги № ККАУ-08022021, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача (а.с. 38-42). Таким чином, TOB «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 2405937 від 18.05.2020, що підтверджується також копією платіжного документа за договором відступлення права вимоги (а.с.430, актом приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 43 зворот) та витягом з реєстру боржників (а.с. 42 зворот). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] має заборгованість за тілом кредиту в сумі 5\~000,00 грн., яка визнається стороною відповідача та підлягає стягненню з нього на користь позивача, як нового кредитора за договором № 2405937 від 18.05.2020. Стосовно нарахування та стягнення процентів за користування кредитом, суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до частини першої статті та частини першої статті 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Так, пунктом 1.4 кредитного договору № 2405937 від 18.05.2020 сторони погодили строк кредиту 30 днів. Умови пролонгації визначені положеннями розділу 4 кредитного договору, де відповідно до пункту 4.3 пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Пунктом 4.4 Товариство має право, а не обов`язок протягом строку для відповіді, акцентувати пропозицію (оферту) споживача щодо продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення). Таким чином,умовами договору для пролонгації слід було сплатити суму нарахованих відсотків і отримати погодження первісного кредитора про таке погодження з новою датою повернення кредиту. Однак доказів виконання позичальником умов пункту 4.3 кредитного договору, матеріали справи не містять, як і відсутні докази погодження первісним кредитором продовження строку кредитування з визначенням нового строку. Сплата, відповідно до наданого первісним кредитором розрахунку, 14 червня 2020 року в рахунок боргу 14,00 грн. не свідчить про виконання позичальником умов п. 4.3 договору з огляду на відсутність оплати всіх нарахованих процентів станом на цю дату: за умовами договору, відсоткова ставка повинна була розраховуватися за стандартною 1,90% з огляду на невиконання умов п. 1.5.1 позичальником (сплата протягом трьох днів кредиту), а отже станом на 14.06.2020 позичальник повинен був сплатити не будь яку суму, а саме за 28 днів (станом на 14.06.2020) суму не менше 2\~660,00 грн. нарахованих відсотків на дату платежу, з метою ініціювання строків продовження кредитування. Доказів сплати цієї суми суду не надано, що свідчить про відсутність виконання вимог частини 4 договору щодо його пролонгації. Так, відповідно до пункту 1.5.2 кредитного договору, базова процентна ставка за користування кредитом становить 1,90 %. Таким чином, оскільки умовами договору № 2405937 сторони погодили строк дії кредиту 30 днів, відсотки за користування кредитом, виходячи з розрахунку: 5\~000,00 грн. (тіло кредиту) х 30 днів (строк кредитування) х 1,90% (базова процентна ставка) = 2\~850,00 грн. підлягають стягненню з відповідача, як нараховані в межах строку кредитування, погодженого умовами договору. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи часткове задоволення вимог позивача, суд вважає необхідним відшкодувати ТОВ «ФК «Кредит Капітал» понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог виходячи з розрахунку: 7\~850,00 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2\~422,40 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 16\~400,00 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення) = 1\~159,50 грн. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої , У частині восьмій статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено». Аналогічні позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Відповідно до частини другої статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи викладене у відзиві на позов обґрунтовані доводи представника відповідача щодо зменшення суми витрат на правничу допомогу, беручи до уваги принцип пропорційності задоволених\~вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у сумі 2\~000,00 грн. виходячи з розміру заявлених до стягнення та задоволених судом вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).

Outcome: approved