Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) в особі свого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» (далі Первісний кредитор, ТОВ «Стар файненс груп») та[PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 (далі Договір -1). Оскільки відповідач порушила умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 25.04.2025 року за Договором про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року виникла заборгованість на загальну суму 27 000 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 12 000 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками, 5 000 грн. 00 коп. заборгованість за штрафом. Далі, 25.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 250425, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Також представник позивача зазначає, що 23.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Первісний кредитор, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та[PERSON] було укладено Договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73376278 (далі Договір позики -2), ув`язку з чим відповідачу на умовах зворотності та платності було надано побутовий кредит. Оскільки відповідач порушила умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 23.01.2025 року за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73376278 від 23.01.2025 року виникла заборгованість на загальну суму 7 950 грн. 00 коп., з яких: 2 500 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 75 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, 5 000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, 375 грн. 00 коп. заборгованість за комісією. Далі, 27.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість: 1) за Договором про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року на загальну суму 27 000 грн. 00 коп.; 2) за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73376278 від 23.01.2025 року на загальну суму 9 286 грн. 55 коп.; 3) за Договором про надання фінансового кредиту № 23990-09/2024 від 24.09.2024 року на загальну суму 7 950 грн. 00 коп., а також, судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. Відповідачем [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовувала нижче наведеним. Так, стосовно вимог за Договором про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року, укладеного із Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп», визнає заборгованість частково, тільки у загальному розмірі 22 000 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 12 000 грн. 00 коп. В частині стягнення штрафу заперечує з огляду на його нарахування всупереч умовам такого договору. Стосовно вимог за Договором про надання фінансового кредиту № 23990-09/2024 від 24.09.2024 року, укладеного із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», також, визнає заборгованість частково, тільки у загальному розмірі 2 575 грн. 00 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 500 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 75 грн. 00 коп. В частині стягнення пені заперечує із посиланням на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно яких у період дії воєнного стану: позичальник звільняється від відповідальності у вигляді штрафів, пені та інших санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим, відповідач просить суд відмовити у задоволені стягнення з пені та штрафів, згідно укладених кредитних договорів, та стягнути з неї, [PERSON] , за Договором про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року у загальному розмірі 22 000 грн. 00 коп. та за Договором про надання фінансового кредиту № 23990-09/2024 від 24.09.2024 року у загальному розмірі 2 575 грн. 00 коп., судові витрати розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам. Представником Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було подано відповідь на відзив, у якому представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, кредитні договори є дійсними та ніким не скасованими. Крім того, відповідач зазначила у своєму відзиві що визнає укладання кредитних договорів. Визнання позову відповідачем це безумовне погодження задовольнити матеріально правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві. Відтак, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.ст. 223, 247, 280 ЦПК України. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 18.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» та[PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024. Згідно умов цього Кредитного договору вказана фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. строком на 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на добу. Матеріалами справі підтверджено, 25.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 250425, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 25.04.2025 року до Договору факторингу № 250425 від 25.04.2025 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року. Позивач наголошує на тому, що оскільки відповідач порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 25.04.2025 року за Договором про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року виникла заборгованість на загальну суму 27 000 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 12 000 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками, 5 000 грн. 00 коп. заборгованість за штрафом. Судовим розглядом також встановлено, що 23.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та[PERSON] було укладено Договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73376278. Згідно умов цього Договору вказана фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі 2 500 грн. 00 коп. строком на 30 днів з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 0,100 % на добу. Матеріалами справі підтверджено, що 27.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 26.06.2025 року до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73376278 від 23.01.2025 року. Позивач наголошує на тому, що оскільки відповідач порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 27.03.2025 року за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73376278 від 23.01.2025 року виникла заборгованість на загальну суму 7 950 грн. 00 коп., з яких: 2 500 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 75 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, 5 000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, 375 грн. 00 коп. заборгованість за комісією. Отже, відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вказаними кредитними договорами не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначалося вище з матеріалів справи вбачаться, що [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» Договір про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року щодо отримання на умовах строковості 10 000 грн. 00 коп. під проценти за їх користування, який підписаний електронним підписом Y962. Кредит надавався позичальнику в безготівковій формі на реквізити банківського рахунку, вказаний відповідачем, як клієнтом. Так само, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73376278 від 23.01.2025 року щодо отримання на умовах строковості 2 500 грн. 00 коп. під проценти за їх користування, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 51226. Кредит так само надавався позичальнику в безготівковій формі на реквізити банківського рахунку, вказаний відповідачем, як клієнтом. Крім того матеріали справи містять підписані електронно-цифровим підписом паспорти споживчих кредитів в яких прописані суми/ ліміти кредитів, строк кредитування, безготівковий спосіб отримання кредиту, відсоткові ставки та штрафні санкції. З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладання та підписання [PERSON] за допомогою електронного підпису кредитних договорів з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед цими фінансовими установами. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі, що розглядається позичальником не оспорювалось укладення означених договорів та отримання на їх виконання на умовах строковості грошових коштів, та одночасно з цим не доведено належного повернення таких кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Таким чином суд вважає, позивачем доведено факт отримання відповідачем коштів за наявним в матеріалах справи правочинами. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладених договорів виникало зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитних договорах, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту по вказаних кредитних договорах ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Також частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом із цим, за змістом статті 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц), в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року (справа №300/438/18). За умовами Договору про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року передбачено надання кредиту в розмірі 10 00 грн. 00 коп. строком на 120 днів, а тому, з відповідача на користь позивача має підлягати стягнення заборгованість по процентам у розмірі 12 000 грн. 00 коп., які були нараховані кредитодавцем в межах установленого в договорі строку кредитування. За умовами Договору про надання фінансового кредиту № 23990-09/2024 від 24.09.2024 року передбачено надання кредиту у розмірі 2 500 грн. 00 коп. строком на 30 днів, відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам у розмірі 75 грн. 00 коп. які були нараховані кредитодавцем в межах установленого в договорі строку кредитування. У зв`язку із вищевикладеним, суд в частині вимог про стягнення процентів задовольняє позов в повному обсязі, стягуючи такі проценти в межах строку кредитування, визначеного договорами, та вказує, що визнання відповідачем позову у такий частині не порушує закону та праві чи інтересів інших осіб. Щодо вимог про стягнення комісії суд зазначає про наступне. Так, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування", щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Суд звертає увагу, що у вищевказаному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія. Позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з цим підстави стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії, пов`язаної з наданням кредиту відсутні. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вищевказані договори позики були укладені у 2024 року, тобто в період дії воєнного стану, таким чином нараховані позивачем пеня та штрафи за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України стягненню з відповідача не підлягають. Щодо наявного права вимоги у позивача на підставі Договору факторингу № 250425 від 25.04.2025 року та Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року, суд зазначає про наступне. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень статей 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. За договором факторингу позивач отримав право вимоги за вказаними кредитними договорами. Відповідно до Витягу з реєстру боржників Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» відступило право вимоги позивачу до боржника [PERSON] , номер Договору про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року, загальна сума заборгованості 22 000 грн. 00 коп. Відповідно до Витягу з реєстру боржників Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги позивачу до боржника [PERSON] , номер Договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73376278 від 23.01.2025 року, загальна сума заборгованості 7950 грн. 00 коп. Отже, позивач належними та допустимими доказами одночасно довів як наявність у відповідача [PERSON] кредитної заборгованості за договорами укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», так і наявність права вимоги за якими згідно Договору факторингу № 250425 від 25.04.2025 року та згідно Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року, перейшло до позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути: 1) за Договором про надання фінансового кредиту № 40440-12/2024 від 18.12.2024 року заборгованість на загальну суму заборгованість на загальну суму 22 000 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 12 000 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, в частині позовних вимог щодо стягнення 5 000 грн. 00 коп. заборгованості за штрафом, відмовити; 2) за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73376278 від 23.01.2025 року заборгованість на загальну суму заборгованість на загальну суму 2 575 грн. 00 коп., з яких: 2 500 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 75 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, в частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та стягнення комісії у розмірі 375 грн. 00 коп., відмовити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме, судового збору у розмірі 2 129 грн. 13 коп. (24 575 грн. 00 коп. х 3 028 грн. 00 коп. /34 950 грн. 00 коп. = 2 129 грн. 13 коп.). На підставі викладеного і

Outcome: partial