Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

01 лютого 2024 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпра) надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , в якому позивачка посилалась на те, що є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя останній на праві власності, окрім іншого, належала квартира [ADDRESS] . У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою нотаріуса від 13 грудня 2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище квартиру було відмовлено, оскільки згідно із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. Посилаючись на те, що спірна квартира належала її матері [PERSON] та право власності на неї було зареєстровано за відповідачем на підставі недійсного договору купівлі-продажу, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі продажу від 20 жовтня 2023 року та витребувати у відповідача на її користь квартиру [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати (т.\~1 а.с. а.с. 1 11). Одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони на відчуження спірної квартири та проведення щодо неї реєстраційних дій. Ухвалою Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпра) від 05 лютого 2024 року було задоволено заяву представника позивачки про забезпечення позову (т.\~1 а.с. а.с. 43 44). Ухвалою судді Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпра) від 05 лютого 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, за клопотанням представника позивачки витребувано докази (т.\~1 а.с. а.с. 47 48). 06 березня 2024 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко\~І.А. надійшли витребувані документи щодо укладання спірного договору (т.\~1 а.с. а.с. 65 109). 10 квітня 2024 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] (т.\~1 а.с. а.с. 118 287). У наданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень посилався на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2023 року продавець [PERSON] запевнив, що квартира є його особистою власністю та жодна із осіб не може претендувати на це майно. На виконання умов договору покупець передав продавцю грошові кошти в сумі 769\~000 грн. 00 коп., а продавець передав у власність покупцю квартиру та звільнив останню. Серед наданих нотаріусу копій документів містився договір купівлі-продажу від 23 жовтня 2001 року, довідка КП «ДМБТІ» №\~10543 від 03 жовтня 2023 року про право власності [PERSON] на квартиру, довідка про його реєстрацію в останній з 15 листопада\~2001\~року. Також [PERSON] було подано приватному нотаріусу письмову заяву, відповідно до якої він зазначив, що квартира є його особистою власністю, набута не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та не проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Таким чином, відповідач придбав квартиру у [PERSON] , право власності якого на останню було перевірено нотаріусом, а отже відповідач є законним та добросовісним набувачем квартири. Тому правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу майна та його витребування у відповідача відсутні (т.\~2 а.с. а.с. 19 23). Ухвалою суду від 22 травня 2024 року до участі в цивільній справі в якості третьої особи без самостійних вимого було залучено [PERSON] (т.\~2. а.с. 27 на зв. дія №\~23). 17 червня 2024 року від КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради надійшли витребувані документи (т.\~2 а.с. а.с. 34 36). Протокольною ухвалою суду від 20 червня 2024 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті (т.\~2 а.с. 45 дія №\~25). Рішенням Кіровського районного суд міста Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпра) від 09 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (т.\~2 а.с. а.с. 64 67). Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду від 10\~грудня\~2024 року рішення суду від 09 вересня 2024 року було скасоване, ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т.\~2 а.с. а.с. 137 145). Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2025 року скасовано рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпро) від 09 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10\~грудня 2024 року та направлено цивільну справу на новий розгляд до суду першої інстанції (т.\~2 а.с. а.с. 223 233). Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпро) прийнято справу до свого провадження та призначено її до розгляду в підготовчому провадженні на 30 травня 2025 року (т.\~2 а.с. 237). 30 травня 2025 року від представника позивачки надійшли клопотання про залучення до участі у цивільній справі в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] та про витребування додаткових доказів (т.\~3 а.с. а.с. 2 4, 7 8). В підготовче судове засідання 30 травня 2025 року учасники справи не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про час і місце проведення підготовчого засідання належним чином. У зв`язку з неявкою сторін підготовче засідання було відкладено на 23 червня 2025 року (т.\~1 а.с. 1). В підготовче засідання 23 червня 2025 року з`явились представники позивачки та відповідача. Судом було задоволено клопотання представника позивачки та витребувано додаткові докази у цивільній справі (т.\~3 а.с. а.с. 16, 18 19). Судом було продовжено підготовче провадження у цивільній справі на 30 днів та у зв`язку з витребуванням доказів відкладено підготовче засідання на 20 серпня 2025 року. 07 липня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів у цивільній справі (т.\~3 а.с. а.с. 36 39). 19 серпня 2025 року представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову, яка по своїй суті є заявою про залишення без розгляду позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2023 року (т.\~3 а.с. а.с. 49 56). В підготовче судове засідання 20 серпня 2025 року з`явились представники сторін. Представник позивачки підтримав свою заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду. Представник відповідача заперечував проти задоволення цієї заяви з посиланням на положення ч.\~4 ст.\~49 ЦПК України. За клопотанням представника відповідача в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 19 вересня 2025 року. 25 серпня 2025 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Василенка\~В.М. надійшли витребувані судом документи (т.\~3 а.с. а.с. 64 68). В підготовче судове засідання 19 вересня 2025 року з`явились представники сторін. Судом було задоволено клопотання представника позивачки про залишення без розгляду позовних вимог про визнання договору недійсним (т.\~3 а.с. 69 дія №\~14, 71 72), також було прийнято додаткові докази у цивільній справі. Сторони вважали за можливе закінчити підготовче провадження у цивільній справі. Ухвалою від 19\~вересня\~2025 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі №\~203/574/24 та призначено її до розгляду в судовому засіданні 09 жовтня 2025 року (т.\~3 а.с. а.с 73 74). Судове засідання 09 жовтня 2025 року не відбулось у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Розгляд цивільної справи було відкладено на 21 листопада 2025 року (т.\~3 а.с. 75). В судове засіданні 21 листопада 2025 року з`явились представники сторін. Представник позивачки наполягав на задоволенні позовних вимог, вказуючи, що спірна квартира була відчужена за підробленим договором купівлі-продажу, в якому в якості покупця було зазначено дядька позивачки, хоча реально спірна квартира була придбана її матір`ю. Позивачка є єдиною спадкоємицею померлої, у зв`язку з чим вона має право претендувати на цю квартиру. Представник позивачки зазначав, що зміна позовних вимог пов`язана зі зміною практики Верховного Суду, згідно якою немає потреби визнавати недійсними усі правочини, а достатньо довести незаконність вибуття майна з володіння особи, що є підставою для його віндикації у останнього володільця. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи що позивачкою з порушенням процесуальних норм уточнювались позовні вимоги, вона не оспорює договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач придбав спірну квартиру, і взагалі не пред`явила вимог до іншої сторони цього договору. Відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири оскільки купив її за ринковою ціною у особи, яка мала всі необхідні документи на підтвердження прав власності, проживала та тривалий час була зареєстрована за відповідної адресою, у зв`язку з чим відповідач за жодних умов не міг припустити, що ця особа не мала прав відчужувати цю квартиру. Крім того, представник відповідача ставив під сумнів факт придбання цієї квартири саме [PERSON] , а не [PERSON] . В судовому засіданні 21 листопада 2025 року було досліджено наявні у цивільній справі докази, оголошено перерву до 04 грудня 2025 року. В судове засідання 04 грудня 2025 року учасники справи не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином. Розгляд цивільної справи було завершено. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені останніми в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції міста Дніпропетровська від 05\~вересня 2001 року, за реєстром №\~772 (т.\~1 а.с. 124). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 липня 2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро), за реєстром №\~1347 (т.\~1 а.с. 127). Після смерті [PERSON] позивачка 28 липня 2021 року звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері (т.\~1 а.с. а.с. 120). Приватним нотаріусом Чижик І.О. видано позивачці свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] як єдиній спадкоємиці (т.\~1 а.с. а.с. 202, 223, 277). Водночас, постановою приватного нотаріуса Чижик І.О. від 13 грудня 2023 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру не належить померлій [PERSON] (т.\~1 а.с. 287). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 20 жовтня\~2023\~року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. на підставі посвідченого ним договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2023 року за реєстровим №\~1077, було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачем. З витребуваних судом матеріалів нотаріальної справи встановлено, що вказаний вище договір було укладено між [PERSON] та відповідачем (т.\~1 а.с. а.с. 66 67). Відповідно до п.\~2.1. договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. 20 жовтня 2023 року за реєстром №\~1077, ціна нерухомого майна за договором становить 769\~000 грн. 00 коп., які було одержані повністю продавцем від покупця до підписання цього договору. Підписами на договорі сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану нерухомість, який здійснено у передбачений чинним законодавством спосіб (т.\~1 а.с. 67). На підтвердження права власності на спірну квартиру [PERSON] було надано нотаріусу договір купівлі-продажу, посвідчений 23 жовтня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №\~6432, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (т.\~1 а.с. 70). Також на договорі купівлі-продажу міститься штамп та печатка КП «ДМБТІ» щодо реєстрації права власності [PERSON] на квартиру на підставі цього договору та внесення запису в реєстрову книгу №\~LXVІ за реєстровим №\~100-555 (т.\~1 а.с. 70 на зв.). Крім того, в матеріалах нотаріальної справи міститься лист Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №\~10543 від 09 жовтня 2023 року, в якому зазначено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 жовтня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №\~6432, зареєстроване КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №\~LXVІ за реєстровим №\~100-555 (т.\~1 а.с. 77). Водночас, згідно наданою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Василенком Валерієм Миколайовичем на ухвалу суду копії договору купівлі-продажу, посвідченого 23 жовтня\~2001\~року зазначеним нотаріусом за реєстровим №\~6432, продавець [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (т.\~3 а.с. 65). Відповідно до копії реєстру № 5 нотаріальних дій приватного нотаріуса Василенка В.М. за 2001 рік під реєстраційним №\~6432 значиться [PERSON] (т.\~3 а.с. 67). На копії договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2001 року, наданого позивачкою, міститься штамп та печатка КП «ДМБТІ» щодо реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру на підставі цього договору та внесення запису в реєстрову книгу №\~LXVІ за реєстровим №\~100-555 (т.\~1 а.с. 27). Позивачкою також надано лист КП «ДМБТІ» №\~1973 від 16.02.2022 року в якому зазначено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 жовтня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №\~6432, зареєстроване КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №\~LXVІ за реєстровим №\~100-555 (т.\~1 а.с. 27 на зв.). Згідно листа Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №\~6630 від 10 червня 2024 року на адресу суду, зазначається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 жовтня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №\~6432, зареєстроване КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №\~LXVІ за реєстровим №\~100-555 (т.\~2 а.с. 34). Крім того, КП «ДМБТІ» ДМР надано копію листа КП «ДМБТІ» ДМР №\~10543 від 09.10.2023 року, що надавалась на запит приватного нотаріуса Зайченко І.А., відповідно до якої в останній містились відомості саме щодо [PERSON] , як власника спірної квартири, а не [PERSON] (т.\~2 а.с. 36). Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня\~2001 року була придбана та належала саме [PERSON] та після її смерті була продана її братом [PERSON] відповідачу за договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2023 року за відсутності прав на розпорядження цим майном, на підставі документів, що мають ознаки підробки. Позивачка, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, що прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, набула права на спадкування майна після смерті матері [PERSON] , до складу якого входить і спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була незаконно відчужена [PERSON] . При вирішення позовних вимог по суті суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.124 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно\~ст.41 Конституції України\~та положень\~ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Також відповідно до\~ст.\~41 Конституції України,\~ст.\~321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст.\~328 ЦК України\~визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст.ст.\~626, 655, 657 ЦК України,\~\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Нормою\~ст.\~330 ЦК України\~передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст.\~388 ЦК України\~майно не може бути витребуване у нього. Так само, згідно ст.\~658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Оскільки відповідач придбав спірну квартиру у особи, яка не мала права його відчужувати, він міг набути право власності лише згідно положень ст.\~658 ЦК України, тобто у разі доведення статусу «добросовісного набувача». Згідно\~ст.\~387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В свою чергу відповідно до\~ст.\~388 ЦК України\~визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом.Статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 3\~ст.1223 ЦК України\~передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові Великої палати від 26.11.2019 року у справі №\~914/3224/16 право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1\~ст. 388 ЦК України). Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. За змістом ч. 1\~ст. 388 ЦК України, добросовісним має вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно у особи, яка не має право його відчужувати, а недобросовісним володільцем є та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. Витребування майна від добросовісного набувача (особи, яка не знала і не повинна була знати про те, що особа, у якої річ придбана, не має права її відчужувати) можливе у всіх випадках, коли майно придбане безоплатно у особи, яка не мала права відчужувати річ. Якщо ж добросовісний набувач придбав річ за плату, власник вправі витребувати таку річ тільки у випадках, якщо вона вибула з володіння поза його (або особи, якій річ була передана власником) волею, зокрема загублена власником або іншою особою, якій річ була передана власником, або була викрадена у власника чи такої особи. У Постанові від 22.01.2020 року у справі №\~910/1809/18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що власник з дотриманням вимог\~статті 388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У пункті\~57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. У постановах\~Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, від 26 січня 2021 року у справі\~\~\~\~ № 522/1528/15-ц, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 та № 200/606/18, від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 зазначено, що\~застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі\~статтею 388 ЦК України\~залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя\~статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя\~статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). У відповідності до вимог п.4\~ст. 264 ЦПК\~при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. При вирішенні питання щодо наявності у відповідача статусу «добросовісного набувача» суд виходить з такого. Відповідно до п.п. 2 п.\~7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Постанова Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 (в редакції, чинній на час укладання договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2023 року) фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно. Платежі на суму, яка перевищує 50000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки. Згідно ст.\~657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що п.\~2.1. договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2023 року за реєстром №\~1077 визначено грошову форму розрахунку в сумі 769\~000 грн. 00 коп. В договорі зазначено, що сторони підтвердили факт повного розрахунку у передбачений чинним законодавством спосіб. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що йому нічого не відомо про здійснення розрахунку за вказаним договором через банківську установу. Судом не виявлено будь-яких підстав, які б дозволили використати інші форми виконання відповідачем грошового зобов`язання (взаємозалік, міна тощо) за придбану квартиру, ніж розрахунок через банківську установу. Суду також не було надано жодних інших доказів (зняття коштів з власного рахунку, одержання позики чи подарунку, підприємницьких доходів, продажу іншого нерухомого чи цінного рухомого майна), які б свідчили про наявність коштів для оплати спірної квартири. При цьому, саме з оплатністю придбання майна законодавець пов`язує питання відникації незаконно відчуженого майна. Проведення розрахунку через банківську установу є важливою ознакою добросовісності набувача, оскільки проведення платежів через банк беззаперечно підтверджує сам факт наявності грошових коштів та здійснення розрахунку за правочином саме у тій сумі, яка зазначена договорі, фіксує дату платежу, а також дозволяє банківським установами виконати покладені на них обов`язки щодо проведення фінансового моніторингу, за наявності відповідних підстав. Отже, приймаючи до уваги, що відповідачем не було дотримано імперативної вимоги щодо форми проведення розрахунку з покупцем через банківську установу суд приходить до висновку про недоведеність наявності у відповідача статусу «добросовісного набувача», у зв`язку з чим спірна квартира може бути у нього витребувана. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, пропорційно до задоволених позовних вимог, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (крім вимог, в частині яких вона була залишена без розгляду за клопотанням представника позивачки), а також за подання заяви про забезпечення позову, за подання апеляційної та касаційної скарг на судові рішення, що разом складає: 31\~651 грн. 36 коп. Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного, та

Outcome: approved