Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення, в якому згідно уточнення позовних вимог просив визнати за ним право користування житловим приміщенням, а також визнати основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом внесення змін до договору найму житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що Виконавчий комітет Жовтневої районної Ради депутатів трудящих 16 травня 1966 року видав ордер № 114060 громадянці [PERSON] з родиною у складі 4 особи на право займання трьох кімнатної квартири площею 46,62 кв. м. у квартирі [ADDRESS] . На підставі рішення районної житлової комісії протокол від 12 травня 1966 року № 5, до складу родини входили [PERSON] - основний наймач, [PERSON] - мати, [PERSON] - син, [PERSON] - донька. В подальшому квартирі [ADDRESS] , була присвоєна адреса: [ADDRESS] , згодом вказана вулиця стала проспектом Маршал Жукова, а після цього змінено назву на [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] - мати основного наймача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яка проживала у вищезазначеній квартирі. [INFO] померла основний наймач, [PERSON] . Після смерті [PERSON] - основного наймача квартири, наймачами квартири залишались [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] (в дівочому [PERSON] , пізніше [PERSON] ) донька основного наймача, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції в Харківській області серія [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] син основного наймача, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області серія [NUMBER] . [PERSON] основний наймач була рідною бабусею позивача [PERSON] , а [PERSON] був рідним дядьком позивача, що підтверджується, у тому числі у Витязі зі спадкового реєстру. 28 січня 2019 року [PERSON] прийняв спадщину від свого рідного дядьки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, спадкова справа № 590/2018, зареєстровано у реєстрі за № 1- 33 та посвідчено державним нотаріусом Лакізою І.В. Дане свідоцтво про право на спадщину підтверджує також те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем свого рідного дядьки та фактично прийняв весь обсяг майна та майнових прав на спадкове майно. [PERSON] , мати якого [PERSON] (в дівочому [PERSON] , пізніше [PERSON] ), народився [INFO] , та від самого народження проживав у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] (після присвоєння нової адреси). Виховувався значний проміжок часу бабусею [PERSON] з якою і проживав весь час у зазначеній квартирі. З 1989 року по 2000 рік Позивач у зв`язку з навчанням у Слов`янському технікумі залізничного транспорту та проходженням військової служби тимчасово не проживав у зазначеній квартирі на постійній основі, втім у вільний час та відпустку перебував у вищенаведеній квартирі, та був змушений виписатись з квартири, оскільки реєструвався за вказаним місцем, проте протягом всього часу підтримував родинні стосунки з сім`єю, та у 2000 році повернувся проживати до зазначеної квартири. Отже, на момент з 2000 року до 2018 року у вищезазначеній квартирі проживали [PERSON] та [PERSON] . Також [PERSON] проживає у вищезазначеній квартирі і в даний час, регулярно сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт квартири. Оскільки [PERSON] був людиною похилого віку та потребував допомоги, то [PERSON] доглядав за ним, вирішував побутові проблеми, оплачував комунальні платежі, купував ліки, поховав за власний рахунок. Тож [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю у зазначеній квартирі, вели спільне домогосподарство. Після смерті [PERSON] позивач проживає та доглядає за зазначеною квартирою, тобто продовжує жити як член сім`ї свого рідного дядька [PERSON] та інших родичів (бабусі, прабабусі, матері), які проживали там до смерті, та квартира є його єдиним домом з дитинства. Позивач є єдиним спадкоємцем своєї сім`ї та дядька, що останній проживав у квартирі. Оскільки Позивач значний обсяг часу, проживав разом з [PERSON] у зазначеній квартирі однією родиною та під час спільного проживання не мали ніяких конфліктів, це є підтвердженням того, що [PERSON] надав фактичну згоду на проживання у квартирі позивача. Вказаною квартирою, яка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова, вони користувалися на правах оренди (найму), при цьому, основним наймачем згаданого житла, як було відомо, виступала саме його бабуся. Представника позивача адвокати Пантелей В.В., Соловей Л.О. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив . В поданому відзиві від 16 червня 2020 року, представник Харківської міської ради просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, при цьому посилався на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Харкова на підставі рішення 12 сесії 1 скликання міської ради від 28.09.1992 року «Про комунальну власність міста Харкова», більш того позивачем не надано доказів на підтвердження права користуванням цим житлом; відсутні докази ведення позивачем спільного господарства разом з [PERSON] ; відсутні докази згоди наймача та членів сім`ї на вселення у житлове приміщення; немає підтвердження того, що позивач постійно мешкає тільки у спірній квартирі, не надано доказів того, що таке проживання позивача дійсно було відновлено з 2000 року суду не надано, при чому станом на 09.06.2020 рік за вказаною адресою зареєстрованих осіб немає; відсутні докази звернення позивача до наймодавця з питання зміни договору найму житлового приміщення. Згідно з листом Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства ХМР повідомлено, що звернення [PERSON] з питання визнання права користування квартирою [ADDRESS] на розгляд виконавчого комітету ХМР не надходило, [PERSON] на квартирному обліку за місцем мешкання при виконавчому комітеті ХМР не перебуває, отже права на отримання житлової площі з комунального житлового фонду не має. Суд, заслухавши думку представників позивача, заслухавши допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради депутатів трудящих 16 травня 1966 року було видано ордер № 114060 громадянці [PERSON] з родиною у складі 4 особи на право займання трьох кімнатної квартири площею 46,62 кв. м., а саме квартири [ADDRESS] , на підставі рішення районної житлової комісії (протокол від 12 травня 1966 року № 5), до складу родини входили [PERSON] - основний наймач, [PERSON] - мати, [PERSON] - син, [PERSON] донька (передача ордеру іншим особам забороняється). В подальшому квартира [ADDRESS] , була присвоєна адреса: [ADDRESS] , згодом вказана вулиця стала проспектом Маршал Жукова, а після цього змінено назву на [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] - мати основного наймача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . [INFO] померла основний наймач, [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] (в дівочому [PERSON] , після шлюбу [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції в Харківській області серія [NUMBER] , яка є донькою основного наймача [PERSON] , та матір`ю позивача [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , син основного наймача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області серія [NUMBER] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 січня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої ХДНК Лакізою І.В., [PERSON] , [INFO] заповів своєму рідному племіннику [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] спадщину, що складається з грошових вкладів (спадкова справа № 590/2018, зареєстрована в реєстрі за № 1-33). Згідно довідки про (склад сім`ї) зареєстрованих осіб від 05.05.2020 станом на 05.05.2020 за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованих осіб за даною адресою немає. Як вбачається з матеріалів справи, організацією поховання [PERSON] займався [PERSON] , що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання укладеного з [PERSON] , який здійснив оплату за надані послуги з поховання. Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частинами першою та другою статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами\~і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За положеннями статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (частина перша статті 106 ЖК Української РСР). Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). При цьому, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Частиною другою статті 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 759/9229/19 Верховний Суд за подібних фактичних обставин справи зазначив, що належними та допустимими доказами для встановлення факту спільного проживання\~\~є, зокрема, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків, інших обставин, які засвідчують реальність спільного проживання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК\~). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановивши характер спірних правовідносин, дійшов висновку про недоведеність позивачем факту його вселення у спірне приміщення та те, що спірне приміщення було постійним місцем його проживання. Покази надані в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт того, що займався похованням [PERSON] , тому у зв`язку з цим, на нього були оформленні документи на поховання останнього, що спростовує твердження позивача [PERSON] , що саме ним було поховано [PERSON] . На момент смерті дядьки, позивач [PERSON] не був зареєстрований в спірній квартирі, і відповідно, не міг укласти договір найму квартири. Встановлені вище обставини спростовують доводи позивача щодо його проживання у спірній квартирі разом з дядьком [PERSON] . Єдиним, хто був зареєстрованим та проживав у спірній квартирі, був дядько позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, та з копії спадкової справи № 590/2018, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] та станом на сьогодні є - [ADDRESS] . Посилання позивача на те, що він доглядав за дядьком [PERSON] , який був похилого віку, вирішував побутові проблеми, оплачував комунальні послуги, купував ліки є безпідставними, оскільки\~особи, які вселились в квартиру з метою здійснення догляду за хворими родичами, є тимчасовими мешканцями\~і самостійного права користування житлом не набувають. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження\~факту вселення позивача у спірне житло та постійного проживання з дядьком, та ведення ними спільного господарства. Отже, доводи позивача про те, що він вселився в спірну квартиру з дотриманням правил, передбачених нормами статей 65, 64 ЖК України, є безпідставними та не доведені ним належними доказами. Крім того, позивач фактично спільно не проживав у спірній квартирі разом з її наймачем, доводи наведені позивачем в позовній заяві не свідчать про дотримання ним передбачених законом правил про вселення в спірну квартиру та про набуття права користування даною квартирою. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року (справа № 199/10302/14-ц, провадження № 61-20266св16). Таким чином, позивачем [PERSON] не надано належних доказів, які б давали йому право на визнання за ним право користування житловим приміщенням, а також визнання його основним наймачем квартири, шляхом внесення змін до договору найму житлового приміщення, враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed