Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» 03.09.2025 звернувся з позовом до Диканського районного суду Полтавської області, яка сформована в системі «Електронний суд» та просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 420961-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 18.02.2022 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту, яку відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору. Також з метою укладення договору ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8398, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальницею у своїй анкеті в особистому кабінеті), який відповідачкою було введено/відправлено. Відповідачкою договір № 420961-КС-004 про надання кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 25 000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності. Позивач вказує, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці № [NUMBER] . Однак відповідачка [PERSON] належним чином свої зобов`язання за договором не виконала, на погашення кредитної заборгованості внесено лише 11 000 грн., тому станом на 08.08.2025 утворилась заборгованість в розмірі 41 731 грн. 22 коп., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16 202 грн. 02 коп.; суми прострочених платежів по процентах - 23 116 грн. 50 коп., суми прострочених платежів за комісією - 2 412 грн. 70 коп. Вказані обставини і слугували підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом. 11.09.2025 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження по справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 07.11.2025 відповідачкою [PERSON] подано заяву (відзив на позовну заяву), яку сформовано в системі «Електронний суд» у якій, окрім іншого вказала, що просить суд задовольнити позовні вимоги позивача частково. Вона визнає борг у розмірі залишку тіла кредиту, тобто 11 260 грн. Зазначає, що нею було сплачено товариству суму 13 740 грн. трьома рівними платежами. У зв`язку з воєнним станом та виїздом за кордон вона не мала змоги вчасно погасити свої кредитні зобов`язання перед позивачем. Позивач вимагає повернення відсотків за користування кредитом, які фактично являються пенею., разом з тим всі штрафи нараховані з 24.02.2022 за прострочення виконання зобов`язання за договорами підлягають списанню кредитодавцем. Вказує, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки плановий платіж за кредитним договором повинен був нею внесений 15.04.2022, однак за неможливості здійснити такий термін був порушеним. На думку позивачки 3 роки позовної давності завершилися 15.04.2025. 10.11.2025 представником позивача ТОВ «Бізнес Позика» подано до суду письмові пояснення у яких, окрім іншого вказано, що у даному випадку пред`явлення позову до відповідачки [PERSON] припав на період дії військового стану в Україні, тому строк позовної давності підлягає продовженню та зупиненню до закінчення або скасування воєнного стану в Україні. При цьому сплата відсотків та комісії за надання кредиту передбачена п. 2.1 Кредитного договору. Представник позивача наголошує на тому, що позивач не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну неустойку, не нараховував жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, а також не нараховував відсотки за межами строку кредитування. 11.11.2025 відповідачкою подано заяву, яка сформована в системі «Електронний суд» про розстрочку рішення суду з мотивів знаходження у неї на утриманні двох неповнолітніх дітей та дитини, яка навчається у вищому навчальному закладі. Також просить відмовити позивачу в частині позовних вимог про стягнення з неї комісії за надання кредиту в сумі 3 750 грн. 17.11.2025 представницею позивача подано до суду заперечення на клопотання відповідачки [PERSON] про рострочення виконання рішення суду, оскільки на думку представникатаке клопотання є незаконним та необгрунтованим, подане з порушенням обов`язкових вимог ЦПК України та таким, що подане з метою затягування розгляду справи. 02.12.2025 відповідачкою [PERSON] подано до суду заяву, сформовану в системі «Електронний суд» в якій вказані доводи аналогічні, які зазначені нею у заяві від 10.11.2025. Крім того подає суду довідки ОК-5 та ОК-7 на підтвердження її скрутного матеріального становища. 04.12.2025 представником позивача ТОВ «Бізнес Позика» подано до суду додаткові пояснення, які аналогічні зі змістом із поясненнями, які подані останнім 10.11.2025. 04.12.2025 відповідачкою подано до суду заяву в якій вказала про визнання нею позову в частині стягнення з неї заборгованості в сумі 11 260 грн., просить розстрочити виконання рішення строком на 12 місяців, розподіливши суму на рівні платежі. Вказала, що у зв`язку з її проживанням за кордоном, не має можливості бути присутньою в судовому засіданні. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» до суду не з`явився, однак в матеріалах справи, зокрема у письмових додаткових поясненнях, наданих до суду вказав про розгляд справи у його відсутність, позовнів вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в заяві від 04.12.2025 просила суд розгляд справи проводити у її відсутність, оскільки перебуває за кордоном та не може бути присутньою при розгляді справи. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. ТОВ «Бізнес Позика» 18.02.2022 направлено відповідачці [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 420961-КС-004 про надання кредиту (а.с. 27-30). 18.02.2022 відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 420961-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. 31-). ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачці через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8398 на номер телефону, який було зазначено позивачем у анкеті в особистому кабінеті, котрий відповідачкою було введено/відправлено. 18.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 420961-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». На підставі вказаного договору про надання кредиту, відповідачці [PERSON] надано кредит в сумі 25 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, на строк 24 тижні з датою повернення 05.08.2022. Термін дії договору до 05.08.2022 (а.с. 23-26). Сторонами узгоджено сплату комісії за надання кредиту в сумі 3 750 грн. - п. 2.5 договору. Мета отримання кредиту - для придбання товарів, задоволення потреб - 2.12 Договору. Сторони узгодили, нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із врахуванням дня видачі кредиту та дня повернення Кредиту згідно графіку платежів - п. 3.2. Відповідно до п. 2.4 цього договору, фіксована процентна ставка за кредитом в день становить 0,86470000%. Кредитодавець зобов`язаний протягом 3 робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредит в сумі вказаній в п. 2.1 договору, шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці , що наведена в розділі 8 договору - 3.1. Як вбачається з розділу 8 кредитного договору, позичальником [PERSON] вказано номер електронного платіжного засобу [NUMBER] (а.с. 26 зворот). Крім того, сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.21-22). ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (яка позичальником вказана при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується інформаційною довідкою (а.с.37). До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, що вбачається з відповідного розрахунку заборгованості (а.с. 97-99). Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідачка [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 41 731 грн. 22 коп., що складається з суми заборгованості по тілу кредиту - 16 202 грн. 02 коп.; заборгованості за відсотками - 23 116 грн. 50 коп. та заборгованості по комісії в сумі 2 412 грн. 70 коп. (а.с. 12-19). Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків - ч. 1 ст. 626 ЦК України. У силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень статті 11 Закону «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII). У силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Договір № 420961-КС-004 про надання кредиту від 18.02.2022 підписаний відповідачкю електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-8398. Відповідачка [PERSON] не заперечувала фвакту укладення між нею та позивачем кредитного договору. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення розміру заборгованості по тілу кредита в розмірі 16 202 грн 02 коп. є обгрунтованими. Щодо заперечень відповідачки [PERSON] неправомірності нарахування комісії, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 вказала, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 3 750 грн, що не суперечить наведеним вище вимогам закону. Тому відсутні підстави для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості по комісії за надання кредиту є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується доводів відповідачки [PERSON] стосовно неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд звертає увагу, що позивачем не ставиться перед судом вимога стягнення неустойки (штрафи, пені), яка, у разі її нарахування включно з 24 лютого 2022 року за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, підлягала б списанню кредитодавцем (позикодавцем). Наведене стосується лише штрафних санкцій, при цьому відсотки нараховуються, якщо інше не передбачено договором. Відтак, нарахування процентів за користування кредитними коштами має іншу правову визначеність та природу, аніж пеня, нарахування таких за користування кредитом не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за користування такою, а тому нарахування таким судом визнається правомірни. Слід зазначити, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося кредитором в межах строку кредитування по 05.08.2022, що відповідає умовам кредитного договору. Після цього кредитор не нараховував відсотки та штрафні санкції. Як вбачається з детального розрахунку, наданого позивачем по справі, відповідачка внесла на погашення заборгованості 21.02.2022 платіж в сумі 11 000 грн. Разом з тим слід звернути увагу на те, що відповідачкою подано до суду скрін шот з особистого кабінету по вказаному кредитному договору, з якого вбачається сума заборгованості за таким, а також графік внесених нею коштів на погашення кредитних зобов`язань. Так, з вказаного графіку платежів вбачається, що відповідачка [PERSON] внесла 04.03.2022, 18.03.2022, 01.04.2022 платежі в сумі по 4 580 грн. кожен, а всього 13 740 грн. На спростування вказаного позивачем доказів не подано. Тобто фактично позивачем не враховано у розрахунок заборгованості 2740 грн (13740 грн внесені відповідачкою - 11 000 грн вказана оплата позивачем) Отже, неврахована позивачем сума 2740 грн підлягає зарахуванню на погашення нарахованих відсотків за надання кредиту. Таким чином, з огляду на вище вказані обставини, реальна заборгованість [PERSON] перед позивачем становить: заборгованість за тілом кредита 16 202,02 грн + заборгованість за відсотками 20 376,50 грн (23116,5-2740) + заборгованість за комісією 2 412,70 грн = 38 991 грн. 22 коп. Аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з врахуванням вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі 38 991 грн. 22 коп. Щодо застосування строку позовної давності суд вказує наступне. Відповідачка [PERSON] у своїй заяві від 07.11.2025 вказала про застосування строку позовної давності, оскільки предметом спору позивач визначив заборгованість за кредитним договором останній платіж по якому 15.04.2022. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кожного окремого платежу за Кредитним договором. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на події, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Виходячи із норм ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що строк дії кредитного договору № 420961-КС-004 по 05.08.2022, тобто обрахування початку строку позовної давності здійснюється саме з дати закінчення строку дії кредитних зобов`язань. Закінчення строку позовної давності 05.08.2025. Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і наразі триває. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Як встановлено судом, позовна заява подана до суду 03.09.2025, тобто під час дії воєнного стану та на цей час діяв п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо зупинення перебігу позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов поданий в межах строку позовної давності та такий строк позивачем не пропущений. Таким чином твердження відповідачки про те, що сплинув строк позовної давності, який, на її думку необхідно було обраховувати з прострочення сплати чергового платежу - 15.04.2022, є безпідставними. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги підлягають задоволенню на 93,43%, тому з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 263 грн.25 коп. Щодо клопотання відповідачки [PERSON] про розстрочення сплати заборгованості на рік, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо). Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено та триває на даний час. Разом з тим, відповідачка [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та після введення військогового стану проживає за межами України, не працює. Таким чином, враховуючи положення процесуального законодавства,, матеріальне становище відповідачки, суд прийшов до висновку про те, що відповідачці [PERSON] необхідно розстрочити виконання цього рішення строком на дванадцять місяців щомісячними платежами у розмірі 3 249 грн. 26 коп.

Outcome: partial