Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якій просила стягнути з відповідача на її (позивачки) користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення кожною з дітей повноліття. В обґрунтування позову вказує, що вона (позивачка) перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 05.05.2017 року. Вказує, що на даний час шлюб між ними не розірваний, але 21.10.2025 подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу (справа №711/9845/25). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також вказує, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (до [INFO] ) та має інвалідність II групи, що обмежує її можливості працевлаштування в короткі строки. Наразі вона є законним представником дітей і забезпечує їхнє виховання та утримання. Вказує, що відповідач, незважаючи на інвалідність II групи, веде підприємницьку діяльність як ФОП 2 групи. Згідно з його податковою декларацією за 2024 рік, сума обороту склала 1 086 660 грн., що свідчить про стабільний та високий рівень доходу. Він має змогу приділяти належну частку своїх коштів на утримання дітей, однак добровільної домовленості з відповідачем щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто і їх з відповідачем діти знаходяться на утриманні позивачки. Тому, вона звернулась до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.11.2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Проте, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його часті, в якій також вказав, що позов він отримав і ознайомився із ним, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі ( [PERSON] та [PERSON] ) мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, а матір`ю позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають зі своєю матір`ю позивачкою [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 8\~Закону України\~від 26.04.2001\~року «Про\~охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України (в ред., що діє з 03.07.2020 року) визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24\~постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відтак, оскільки в судовому засіданні встановлено, що батько неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , - відповідач [PERSON] має можливість та зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а також враховуючи, що відповідач у поданій ним заяві від 05.12.2025 року не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання його дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття, тобто позовні вимоги визнав, і таке визнання позову не суперечить вимогам закону, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення на її користь з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.10.2025 року і продовжувати до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] , в подальшому у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову були вимоги про стягнення аліментів, що за своєю сутністю відносяться до вимог майнового характеру, а отже за розгляд таких вимог відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позов підлягає до задоволення, а відповідач звільнений від сплати судового збору, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то, відповідно судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного вище та,

Outcome: approved