Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

У листопаді 2025 року заявник [PERSON] через свого представника - адвоката Юраш Ірину Олександрівну звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт, що його мати [PERSON] , [INFO] , яку зазначено у паспорті, та [PERSON] , [INFO] , яку зазначено у свідоцтві про смерть, є однією і тією ж особою. Заява мотивована тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті заявник звернувся до відділу обслуговування громадян № 10 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для отримання виплати/допомоги на поховання на померлу [PERSON] . Однак, 11 липня 2025 року відділом опрацювання документації № 2 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення про відмову у виплаті допомоги на поховання пенсіонера. Рішення мотивоване тим, що заявник для оформлення допомоги на поховання звернувся з заявою, до якої було долучено, зокрема, копію свідоцтва про смерть матері. Та при розгляді матеріалів електронної пенсійної справи та визначенні права на виплату допомоги на поховання Відділом було встановлено, що на обліку в управлінні перебуває [PERSON] , [INFO] . Натомість у свідоцтві про смерть померлої [PERSON] дата народження значиться [INFO] . Тобто, наявна невідповідність в даті народження померлої між наданими заявником документами для виплати на поховання та документами в електронній пенсійній справі. Отже, заявникові було відмовлено у виплаті допомоги у зв`язку з виявленими розбіжностями дат народження у свідоцтві про смерть та паспорті померлої, який міститься в пенсійній справі. Заявник зазначає, що посадовими особами Ананьївського РВ УМВС України в Одеській області при заповненні та видачі 26 лютого 1997 року паспорта серії [NUMBER] на ім`я матері було допущено помилку. Оскільки вирішити порушене питання в позасудовий спосіб неможливо, виникає необхідність встановити юридичний факт. Встановлення факту в судовому порядку має для заявника юридичне значення, оскільки відповідне рішення суду про встановлення факту надасть йому можливість для подальшого здійснення його права щодо отримання виплати допомоги на поховання, передбаченої статтею 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року відкрито провадження у вищевказаній справі, призначено судове засідання (а.с.32). Заявник [PERSON] та його представник - адвокат Юраш І.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1609897 від 14 листопада 2025 року (а.с.22), на розгляд справи не прибули. Натомість через канцелярію суду представник заявника надала письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести у відсутність заявника та його представника, заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.37). Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.34). Водночас, через підсистему «Електронний суд» від представника Кір`як Ю.В., яка діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 06 грудня 2024 року (а.с.36 зворотний), надійшла заява, в якій просить суд розгляд справи проводити без участі представника Головного управління. Представник зазначила, що по даній справі заперечень проти заяви заявника немає (а.с.35). Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Відповідно до\~частини третьої\~статті 211\~ЦПК України\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладене, положення частини третьої статті 223 ЦПК України, заяву представників заявника та заінтересованої особи, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В частині першій статті 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 19, частиною першою статті 293 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у тому числі в порядку окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В частині першій статті 315 ЦПК України наведені факти, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Згідно частини другої статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)). В постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах\~від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18),\~від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага на те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , яку зазначено у паспорті, та [PERSON] , [INFO] , яку зазначено у свідоцтві про смерть, є однією і тією ж особою. Заявник позбавлений можливості в інший спосіб підтвердити цей юридичний факт. Із заявлених вимог заявника вбачається, що у останнього виникли труднощі в реалізації його права на отримання допомоги на поховання за померлу [PERSON] . Так, відповідно до статті 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Заявникові у виплаті допомоги на поховання за померлу [PERSON] було відмовлено з підстави виявлення невідповідності в даті народження померлої між наданими документами для виплати допомоги на поховання та документами в електронній пенсійній справі. Так, при розгляді матеріалів електронної пенсійної справи та визначенні права на виплату допомоги на поховання було встановлено, що на обліку в управлінні перебуває [PERSON] , [INFO] , дані прізвища, ім`я, по батькові та дата народження внесено в електронну пенсійну справу згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 26 лютого 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області. Натомість, у свідоцтві про смерть померлої значиться [PERSON] , [INFO] . Крім того, в рішенні про відмову у виплаті допомоги на поховання пенсіонера від 09.07.2025 № 951130107249 заявникові роз`яснено, що питання щодо виплати допомоги на поховання можливо розглянути за умови його звернення та наданням свідоцтва про смерть з датою народження [INFO] , або згідно з рішенням суду (а.с.11-12). Судом встановлено\~та матеріалами\~справи підтверджено\~заявником у\~справі є\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~уродженець м.\~Ананьїа 2-а\~дільниця,Ананьївський район, Одеська область, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків:\~ [NUMBER] ,\~який є\~власником паспорту\~громадянина України\~серії [NUMBER] ,\~виданого 12\~вересня 1995\~року Ананьївським\~РВ УМВС\~України в\~Одеській області(а.с.6-9, 31). [INFO] у віці 86 років померла мати заявника - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 липня 2025 року Відділом надання\~адміністративних послуг\~Ананьївської міської\~ради(а.с.13). Факт родинних відносин, а саме те, що заявник є сином померлої [PERSON] , підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12 квітня 1967 року сільською радою Другої дільниці м. Ананьїв Ананьївського району Одеської області, згідно якого в графі «Мати» записана - « [PERSON] , украинец» (мовою оригіналу) (а.с.17). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 16 червня 1953 року, дитина « [PERSON] » (мовою оригіналу) народилася «18/VІІ-1938» у с.\~Дідковци \~Чуднівського району\~Житомирської області(а.с.16). В матеріалах справи також міститься копія лікарського свідоцтва про смерть № 103 (остаточне) від 26 червня 2025 року, згідно якого [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (а.с.21). З копії заяви про видачу паспорта СРСР зразка 1974 року вбачається, що паспорт серії [NUMBER] виданий 22 липня 1977 року на ім`я « [PERSON] , [INFO] » (мовою оригіналу), місце народження значиться: с. Дідковци Чуднівського району Житомирської області, національність: українка, замужем, чоловік [PERSON] . Паспорт видано у зв`язку з паспортизацією на підставі паспорту [NUMBER] , виданого 01 вересня 1961 року Ананьївським РВ міліції Одеської області. Крім того, заява містить вклеєну фотокартку особи заявниці [PERSON] (а.с.19). З копії заяви про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, наданої Подільським відділом Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, вбачається, що 12 лютого 1997 року з заявою про видачу паспорта звернулася громадянка « [PERSON] , [INFO] » (мовою оригіналу), місце народження значиться: с. Дідковци Чуднівського району Житомирської області, національність: українка, вдова, чоловік [PERSON] , помер [INFO] . За результатами розгляду заяви 26 лютого 1997 року видано паспорт серії [NUMBER] . В заяві зазначено, що паспорт видано у зв`язку з паспортизацією та на підставі паспорта громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) серії [NUMBER] , виданого 22 липня 1977 року Ананьївським РВВС. Також міститься відмітка, що дівоче прізвище заявниці « [PERSON] » (мовою оригіналу). Крім того, заява містить вклеєну фотокартку особи заявниці [PERSON] , яка є ідентичною фотокартці вклеєній у паспорті серії [NUMBER] (а.с.20). З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , зокрема, сторінки, яка заповнюється російською мовою, вбачається, що його видано на ім`я « [PERSON] , [INFO] , село Дидковцы Чудновского района Житомирской области». В той же час, при заповненні сторінки паспорту українською мовою місяць народження власника паспорту «июль» в перекладі з російської мови на українську мову було зазначено як «червень». З урахуванням цього власником паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 26 лютого 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області була [PERSON] , [INFO] , - мати заявника. При тому, що датою народження [PERSON] є [INFO] (июля) 1938 року, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином,\~повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що заявником підтверджено причини та підстави звернення до суду, а також юридичні наслідки, які можуть породити у зв`язку з встановлення вказаного факту (отримання допомоги на поховання), суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , яку зазначено у паспорті, та [PERSON] , [INFO] , яку зазначено у свідоцтві про смерть, є однією і тією ж особою. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved