Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

І. Зміст позовних вимог Позивач ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО" звернувся до суду з позовом до Відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 83 687 (вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім) гривень 63 копійки, що складається з 3% річних - 19 463,50 грн та інфляційного збільшення - 64 224,13 грн, нарахованих на суму основного боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11395690000 від 19.09.2008 року. [PERSON] виступила Поручителем за цим договором (Договір поруки № 229734 від 19.09.2008 року). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року у справі № 759/7320/14-ц солідарно стягнуто з Відповідачів заборгованість, в тому числі, 132 441 грн 76 коп - сума за тілом кредиту. Позивач набув право вимоги на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги № 1515/К від 13.06.2019 року. Оскільки сума основного боргу не погашена, Позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути 3% річних та інфляційне збільшення за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 рік включно. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Враховуючи те, що відповідачі у встановлений строк відзив на позовну заяву не надали, суд оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. 19 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник, Відповідач-1) було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11395690000. Відповідно до умов Договору, сума кредиту становила 50 000,00 доларів США, з кінцевим терміном остаточного повного погашення - 19 вересня 2013 року. Судом встановлено, що виконання зобов`язань Позичальника було забезпечене Договором поруки № 229734 від 19 вересня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (Поручитель, Відповідач-2), яка зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання усіх зобов`язань боржника. Крім того, 19 вересня 2008 року між Кредитором та Поручителем (Відповідач-2) укладено Договір іпотеки № 93948 щодо квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 23 грудня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/7320/14-ц було ухвалено рішення про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним зобов`язанням З тексту рішення вбачається, що сума, яка становила тіло кредиту (основний борг) і була стягнута, дорівнювала 132 441 грн 76 коп. 13 червня 2019 року право вимоги за вказаним кредитним зобов`язанням, включаючи право вимоги до Відповідачів, перейшло від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (Позивач) на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги № 1515/К. 16 жовтня 2020 року ухвалою Святошинського районного суду у справі № 759/7320/14-ц було здійснено заміну стягувача у виконавчих листах з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо». Станом на момент подання позовної заяви, відповідачами не було здійснено повного погашення суми основного боргу, встановленого рішенням суду, яка складає 132 441 грн 76 коп. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував на суму основного боргу, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, компенсаційні виплати: Період нарахування: з 02.04.2017 року по 23.02.2022 рік включно (1789 днів). Сума 3% річних: 19 463,50 грн. Сума інфляційного збільшення: 64 224,13 грн. Загальна сума заборгованості: 83 687,63 грн. Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу. Наданий Позивачем розрахунок, виходячи з суми основного боргу 132 441 грн 76 коп за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 (1789 днів), підтверджує: 3% річних: 19 463,50 грн Інфляційне збільшення: 64 224,13 грн Загальна сума до стягнення: 83 687,63 грн Таким чином, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають повному задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню пропорційно судовий збір по 1514,00 грн.

Outcome: approved