Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

14 липня 2025 року представник позивача ТОВ «Стар Файненс Груп», Нікіпелова Катерина Євгенівна, звернулася до Слобідського районного суду міста Харкова через підсистему «Електронний суд» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 29.12.2024 року [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» договір про надання фінансового кредиту № 63563-12/2024 з відповідними додатками до нього. За умовами кредитного договору відповідачу надавався фінансовий кредит в розмірі 16200,00 гривень. Метою отримання кредиту є «на власні потреби Клієнта», кредит надається строком на 120 днів. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування, дата погашення кредиту 27.04.2025 року. За користування кредитом позивачем нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 1620,00 гривень. Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, надавши грошові кошти відповідачу, в той же час, в порушення умов договору про надання фінансового кредиту, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим станом на 09.05.2025 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі становить 43416,00 гривень, яка складаються: заборгованість по простроченому тілу 16200,00 гривень, заборгованість по простроченим відсоткам 17496,00 гривень, заборгованість по простроченій комісії 1620,00 гривень, заборгованість по штрафам 8100,00 гривень. Враховуюче вищезазначене, представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості та понесених судових витрат. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2025 року, справу було передано на розгляд судді Слобідського районного суду міста Харкова Богдан М.В. Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 16 липня 2025 року, цивільну справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Дніпра. 12 серпня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до канцелярії Шевченківського районного суду міста Дніпра. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2025 року, справу було передано на розгляд судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Леміщенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 25 серпня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Звернувся до суду 24 жовтня 2025 року із додатковими поясненнями та в них просив надати позовній вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. 17 жовтня 2025 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких представник просить частково задовільнити позов, а саме стягнуть заборгованість за тілом кредиту, в іншій частині позову відмовити. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без його участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи не здійснювався. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 29.12.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено Договір по надання фінансового кредиту № 63563-12/2024. За предметом договору надається фінансовий кредит в розмірі 16200,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, комісію за видачу кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених договором. Кредит надається строком на 120 днів, датою надання кредиту є 29.12.2024 року, кінцевою датою погашення кредиту є 27.04.2025 року. За користування кредитом нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості. Вказаний договір відповідачем було підписано за допомогою електронного підпису Y227. Згідно довідці від ТОВ «УПР» від 17.06.2025 року, 29.12.2024 року було здійснено перераховано коштів у сумі 16200,00 гривень на маска картку [NUMBER] . Судом також було досліджено графік платежів, якій є Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 63563-12/2024 року, та відповідно до якого погашення заборгованості повинно було відбуватися у продовж чотирьох місяців. Перший платіж повинен був відбутися 27.01.2025 року, а останній 27.04.2025 року. Додатково було досліджено Заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту та Паспорт споживчого кредиту, в яких зазначені усі істотні умови кредитування, та які були підписані відповідачем 29.12.2025 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором 64564-12/2024 від 29.12.2024 року, вбачається, що загальна сума заборгованості становить 43416,00 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 16200,00 гривень, простроченням за відсотками у сумі 17496,00 гривень, простроченою комісією у розмірі 1620,00 гривень та штрафом у розмірі 8100,00 гривень. Судом також було досліджено документи, які були надані суду від АТ КБ «Приватбанк» на виконання увили від 08 жовтня 2025 року про витребування доказів. З наданого вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , також емітувались інші картки. Фінансовим номером телефону встановлено [NUMBER] . Також судом було досліджено виписку по банківському рахунку за договором № б/н за період 28.12.2024 року по 30.12.2024 року, з якого вбачається, що 29.12.2025 року на карту № [NUMBER] були зараховані грошові кошти у розмірі 16200,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України , а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Частино 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорцу, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, іних актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог роумності та справедливості. Суд вважає, що відповідач, підписавши кредитний договір 64564-12/2024 від 29.12.2024 року за допомогою електронного підпису, тим самим повністю погодився з його умовами і взяв на себе зобов`язання по їх виконанню. Судом не встановлено, що умови вказаного договору є явно несправедливими або такими, що вводять відповідача в оману, або суперечать вимогам діючого законодавства. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] одержав та використовував за цільовим призначенням грошові кошти, втім, взяті на себе зобов`язання за договорами не виконував, у зв`язку з чим, допустив виникнення заборгованості за кредитним договором, а саме: за договором № 63563-12/2024 від 29.12.2024 року заборгованість становить 43416,00 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 16200,00 гривень, простроченням за відсотками у сумі 17496,00 гривень, простроченою комісією у розмірі 1620,00 гривень та штрафом у розмірі 8100,00 гривень. Станом на день розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за цим договором, як і не спростовано доводів позивача щодо проведеного розрахунку заборгованості позивача, зазначеного у позовній заяві. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за договорами, та те, що відповідач належним чином не виконав умови договору про надання грошових коштів у позику, допустив прострочення платежів та не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 43416,00 грн. Додатково суд вирішує роз`яснити використання додаткових пояснень по справі, які надійшли від сторін. 17 жовтня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі від представника відповідача адвоката Мушка Наталії Михайлівни. Вказані пояснення по справі надійшли до суду все після першого судового засідання, яке було призначено на 25 вересня 2025 року, та на яке ніхто зі сторін не з`явився. Представника відповідача було залучено до справи на підставі його заяви від 09 вересня 2025 року, яка міститься в матеріалах справи, та як вбачається з довідки про доставку електронного документу, 10.09.2025 року [PERSON] отримана у своєму електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд» ухвалу суду від 25.08.2025 року про відкриття провадження. У вказаній ухвалі було встановлено строк відповідачу у поданні відзиву на позов, який становить 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження по справі. Однак на момент розгляду справи відзиву в матеріалах справи не міститься. Суд зазначає, що згідно приписів ч. 2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч. 1 ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, а тому належною формою викладення обставин проти позовних вимог відповідачем, встановлених законодавством, є саме подання до суду відзиву із усіма необхідними доказами. Подання додаткових пояснень по справі визначено ч. 4 ст. 174 ЦПК України, та здійснюється за дозволом суду щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи. Враховуючи, що додаткові пояснення по справі були подані представником відповідача не за встановленим законодавством порядком, суд вирішує не приймати їх під час вирішення справи по суті. Подані додаткові пояснення від представника позивача, які були надані до суду 24 жовтня 2025 року, у відповідь на додаткові пояснення представника позивача, суд також не приймає до уваги. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, 01 травня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та Адвокатським об`єднанням «КН Прший Юридичний Офіс» було укладено договір про надання правничої допомоги, та сплачено за адвокатські послуги у сумі 204000,00 гривень. Як вбачається з витягу з реєстру (позичальників/боржників) у додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 01.05.2025 року, адвокатське об`єднання прийняло до своєї роботи супровід стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 63563-12/2024, вартість послуг склала 8500,00 гривень. Однак, в матеріалах справи не міститься інших доказів виконання адвокатським об`єднанням робіт, щодо надання позивачу ТОВ «Стар Файненс Груп» юридичних послуг про стягнення з відповідача наявної заборгованості. Суд зазначає, що подання до суду тільки договору надання правничої допомоги та квитанції про сплату не свідчить про повний обсяг робіт та витраченого на це часу при наданні правничої допомоги. На підтвердження цього позивачем або його представником повинен надаватись документ, якій відображає обсяг виконаних робіт та який підписаний отримувачем послуг так і їх надавачем. Однак документи з детальним описом наданих послуг матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку, що у задоволені вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті юридичних послуг слід відмовити. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial