Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Виклад заяв сторін по суті спору 10 вересня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики № 73513874 у розмірі 19057,56 гривень, що складається зі : - заборгованості за основною сумою боргу - 5640,00 гривень; - заборгованості за відсотками - 1692,00 гривень; - заборгованість за пенею - 11725,56 гривень. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача та, у випадку неявки в судове засідання відповідача, - ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 73513874 (надалі - договір позики), який підписано електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики у сумі 19057,56 грн, з яких: - заборгованість за основною сумою боргу - 5640,00 гривень; - заборгованість за відсотками - 1692,00 гривень; - заборгованість за пенею - 11725,56 гривень. За ствердженням позивача, з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статтю 131-2 Конституції України, статті 15, 16, 20, 205, 207, 512, 514, 516, 525-526, 530, 599, 610-612, 625-626, 628, 638-639, 1082 ЦК України, статті 19, 58,60, 133, 175, 274 ЦПК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-979цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року), у справі № 732/670/19 (постанова від 09 вересня 2020 року), у справі № 404/502/18 (постанова від 23 березня 2020року), у справі № 127/33824/19 (постанова від 07 жовтня 2020 року). Відповідач належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду справи, про що свідчить роздруківка трекінгу поштового відправлення з сайту АТ «Укрпошта» (а.с. 73). Відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надав. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. Процесуальні рішення/дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, призначено судове засідання на 16 жовтня 2025 року (а.с. 40-43). Цією ж ухвалою суду запропоновано позивачеві ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» протягом 10 днів з дня отримання ухвали надати до суду докази на підтвердження власних позовних вимог, факту видачі позики відповідачу (виписки за банківськими рахунками, меморіальні ордера, платіжні доручення тощо), та детальний розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики № 73513874 зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, пені, суми заборгованості за кожним періодом тощо. Копії доказів та розрахунку заздалегідь направити відповідачу, а докази направлення - надати суду. 15.10.2025 позивачем через підсистему «Електронний суд» подано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 73513874 (а.с. 50-53) та заяву про витребування доказів (а.с. 47-49). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 16.10.2025 клопотання позивача задоволено частково, витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію (а.с. 58-59). У судовому засіданні оголошено перерву до 09.12.2025. 24 жовтня 2025 року від АТ «Універсал Банк» надійшла витребувана ухвалою суду інформація (а.с. 67-68, 71). Справу розглянуто 09.12.2025 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 26.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (за договором - позикодавець) та відповідачем [PERSON] (за договором - позичальник) було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем договір позики ( з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку) № 73513874 (надалі - договір позики) шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції зі застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно зі Законом України «Про електронну комерцію. Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 33622, про що свідчать положення п. 21, 22, 24 договору (а.с. 6-9). Згідно з п. 1 договору позики за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі позику), на погоджений умовами договору строк (надалі - строк позики), з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. У п. 2 договору позики зазначено параметри та умови позики, а саме: сума позики - 6000,00 грн (п. 2.1); строк позики (строк договору) - 30 днів (п. 2.2); процентна ставка (базова) в день - 0,30000 % (п. 2.3); комісія за надання позики 15,00 % від суми наданої позики, що складає 900,00 грн (п.2.4); дата надання позики - 26.08.2024; дата повернення позики (останній день) - 24.09.2024; денна процентна ставка/день - 0,800 %; проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70 %; пеня в день - 2,7 %; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1399,08 %; орієнтовна загальна вартість позики - 7440,00 грн. Відповідно до п. 4 договору позики проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. Комісія за надання позики нараховується одноразово в дату надання позики (в перший день користування позикою), що визначена п.2 договору. Згідно з п. 5.5 договору позики позичальник попереджений, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором позикодавець має право без згоди позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за договором, залучити колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості….. У п. 6 договору позики зазначено, що позичальник має ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами, а також відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Згідно з п. 21 договору позики цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи зі застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно зі Законом України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладанням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно вимог положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України від 03.11.2011 № 113. Позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою системи BankID НБУ (п. 23 договору позики). Згідно з п. 24 договору позики договір укладено із використанням вебсайту https://mycredit.ua. Сторони узгодили такий спосіб надсилання (у тому числі повторного) підписаного договору позичальнику: примірник договору надсилається на електронну пошту позичальника, вказану у договорі. Примірник договору також доступний позичальнику в особистому кабінеті. Засвідчена копія договору на папері надається позичальнику за його письмовим зверненням, яке розглядається у порядку та строки, визначені Законом України «Про звернення громадян». У п. 29 договору позики зазначено відомості про позичальника, а саме: [PERSON] , [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; відомості про паспортні дані; поштова адреса: [ADDRESS] ; тел.: [NUMBER] ; e-mail: [INFO] ; рахунок: [NUMBER] ; електронний підпис одноразовим ідентифікатором: 33622. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору позики № 73513874 (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 26.08.2024, передбачено та зазначено такі умови: дата видачі кредиту/дата платежу; кількість днів у розрахунковому періоді; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту; проценти за користування кредитом; реальна річна процентна ставка; загальна вартість кредиту (а.с. 9 (на звороті) - 10). Відповідно до паспорту споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), який було підписано електронним підписом споживача (відповідача), відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 68687: тип кредиту - позика з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики; сума/ліміт кредиту - 6000,00 грн; строк кредитування - 30 днів, мета отримання кредиту - придбання товарів (робіт послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом (кредитні кошти надаються шляхом переказу на банківську карту споживача) на строк, визначений договором; процента ставка, відсотків річних- 0,30000 % в день, 109,500000 % річних; комісія за надання позики - 15 % від уми позики 900,00 грн. Дата надання інформації 26.08.2024, ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 24.09.2024 (а.с. 11-12). З довідки АТ «Універсал Банк» вбачається, що на ім`я [PERSON] (реєстраційний номер картки платника податків: [NUMBER] ) банком було емітовано картку № [NUMBER] (а.с. 67). З виписки про рух коштів по картці за період 26.08.2024 по 28.04.2024 вбачається, що на картковий рахунок № [NUMBER] , який належить [PERSON] , [INFO] було здійснено зарахування коштів у сумі 6000,00 грн (а.с. 71). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 50-52), виконаного первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», сума заборгованості відповідача за період з 26.08.2024 по 21.02.2025 (останній день нарахування відсотків 10.01.2025) становила 19057,56 грн, з яких: заборгованість за сумою позики -5640,00 грн; заборгованість за процентами - 1692,00 грн та заборгованість за пенею - 11725,56 грн. Заборгованість нарахована за період - 138 днів, з яких за період з 26.08.2024 по 24.09.2024 з розрахунку 0,30 % у день користування кредитом, з 25.09.2024 по 25.10.2024 з розрахунку 1,000 % за день користування позикою та з 26.10.2024 по 10.01.2025 з розрахунку 2,70 % за день користування позикою. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем 25.09.2024 було здійснено оплату на погашення заборгованості у сумі 1962,00 грн. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (фактор) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (клієнт) було укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 14-16) та низку додаткових угод до нього (а.с. 17, 18, 19). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком № 1, та є невід`ємною частиною договору. Договір дійсний протягом 12 місцяів з дня набрання чинності... У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік (а.с. 18). Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому - передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. У день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною у додатку № 5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно з реєстром боржників в електронному вигляді (додаток № 6). Відповідно до п. 3.1 договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром боржників, ціна продажу та одинична ціна визначаються у додаткових угодах до цього договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників. Фактор сплачує клієнту 100 % ціни продажу протягом 7 робочих днів з моменту передачі по акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта, вказаний у розділі 10 даного договору (п. 3.2 договору факторингу). Клієнт зобов`язується надати документацію по боржниках, зазначених у реєстрі боржників, протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників, але у будь-якому разі не раніше сплати фактором ціни продажу заборгованості (п. 4.1 договору факторингу). З копії платіжної інструкції від 28.02.2025 № 670 вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошові кошти у сумі 3 164 501,52 грн за відступлення права вимоги згідно з додатковою угодою № 48 від 21 лютого 2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с. 21). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 21 лютого 2025 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) передало, а ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) прийняло реєстр боржників № 44 від 21 лютого 2025 року кількістю 4617, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників, і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 20). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 21.02.2025 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] у загальній сумі 19057,56 грн, з яких: заборгованість за сумою позики - 5640,00 грн; заборгованість за процентами - 1692,00 грн та заборгованість за пенею - 11725,56 грн (а.с. 22). Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики, виконаним позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] станом 31.07.2025 за період з 21.02.2025 по 31.07.2025 становить загальну суму 19057,56 грн, з яких: заборгованість за сумою позики - 5640,00 грн; заборгованість за процентами - 1692,00 грн та заборгованість за пенею - 11725,56 грн (а.с. 13). Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Згідно зі ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України (також - ЦКУ) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що е електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: «Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.». У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ). Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] 26.08.2024 було укладено договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) в електронній формі, що згідно зі ч. 2 ст. 639, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі. Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним позикодавцем не було б укладено. Так, підписання договору відповідачем підтверджується змістом договору який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача, номер паспорта, номер телефону; маску банківської картки; адресу місця проживання; електронну адресу. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачем. Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем факт видачі первісними позикодавцем позики у сумі 6000,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на картковий рахунок відповідача. Доказів повного погашення відповідачем заборгованості за договором позики перед первісним позикодавцем чи перед позивачем як новим кредитором матеріали справи не містять, відповідачем суду не надано. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. Таке право вимоги позивача грунтується на договорі, який є дійсним та неоспореним відповідачем. З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за договором позики у сумі 5640,00 грн суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору. Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за процентами за користування позикою та пенею суд висновує таке. У дослідженому судом договорі позики було встановлено строк користування позикою - 30 днів та відповідна кінцева дата повернення позики - 24.09.2024. Через 30 днів сума позики, отримана відповідачем від позикодавця (первісного кредитора), мала б бути повернута повністю. У договорі була встановлена процентна ставка за користування позикою протягом 30 днів (у разі вчасного повернення суми позики), базова процентна ставка, а також процентна ставка за понадстрокове користування позикою, тобто процентна ставка, що нараховувалася на прострочену суму позики, та процентна ставка, яка застосовується у період пролонгації договору позики. Верховний Суд у справі № 183/7850/22 (постанова від 31.01.2024) зробив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких: «Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: - на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); - на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).» Суд уважає, що розрахунок заборгованості за процентами та пенею не відповідає вимогам закону та уважає, що положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цілком застосовні й до даного спору. Сума неустойки (пені) у розмірі 11725,56 грн за період з 26.10.2024 по 10.01.2025 нараховувалася первісним позикодавцем та пред`явлена позивачем неправомірно. Така сума неустойки (пені) підлягала списанню позивачем, а обов`язок відповідача по сплаті неустойки (штрафу) припиняється без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог в цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Також з доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума позики за договором становить 6000,00 грн; строк правомірного користування позикою - 30 днів; договірна дата повернення позики - 24.09.2024, процентна ставка за користування позикою - 0,30 % у день правомірного користування позикою; ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 %. Доказів пролонгації відповідачем договору позики у порядку, визначеному п. 6 договору позики, шляхом укладення додаткової угоди, підписаної зі застосуванням одноразового ідентифікатора, позивачем не надано. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти нараховувалися протягом 138 днів, з яких за період з 26.08.2024 по 24.09.2024 з розрахунку 0,30 % (18,00 грн) у день, як це передбачено п. 2 договору позики, з 25.09.2024 по 25.10.2024 з розрахунку 1,000 % у день (56,40 грн), та з 26.10.2024 по 10.01.2025 з розрахунку 2,70 % у день користування позикою (152,28 грн). Отже сума процентів за правомірне користування позикою за договором буде складати - 540,00 грн, як про це домовилися сторони, укладаючи договір, тобто за 30 днів користування позикою. Однак така сума процентів була сплачена відповідачем, що встановлено з розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 50-53). Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку, встановленого договором позики. У період нарахування позивачем неустойки (пені) та відсотків за понадстрокове користування кредитними коштами за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором введено військовий стан на території України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).» У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови договору позики передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (30 днів) та як міри відповідальності після настання строку погашення позики (на умовах п. 1.5 договору). Тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні положення договору, викладені у п. 1.5, 2, 2.5.1 договору позики, та формулювання умов про сплату процентів, вжиті у договорі (проценти за користування позикою та проценти за понадстрокове користування позикою). Положеннями ст. 625 ЦК України обґрунтував й свої позовні вимоги позивач у позовній заяві. Відповідач на підставі пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України звільняється від відповідальності перед позивачем, за прострочення виконання зобов`язань за договором позики, звільняється від обов`язків сплачувати кредитору (позикодавцю) неустойку (штраф, пеню) та відсотків, сплата яких передбачена кредитним договором/договором позики за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) відповідачем зобов`язань за такими договорами. Отже, за договором позики сума процентів за період з 25.09.2024 по 10.01.2025 нарахована первісним позикодавцем та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку позики, підлягала списанню позикодавцем, а обов`язок відповідача по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припинився без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог у цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Також, суд ураховує, що відповідачем було здійснено оплату на погашення заборгованості у загальній сумі 1962,00 грн. Відповідно до доказів, наданих позивачем (а.с. 50), оплата здійснена відповідачем 25.09.2024, тобто після спливу строку погашення позики, встановленої договором. Вказану суму первісний кредитор зарахував у рахунок погашення тіла позики (360,00 грн), процентів за користування позикою (540,00 грн), пені (162,00 грн) та комісії (900,00 грн). Оскільки зі загальної суми пред`явлених до стягнення процентів суд уважає підставними та обґрунтованими тільки проценти, що нараховані у період строку дії позики, у розмірі 540,00 грн, однак такі проценти вже були погашені відповідачем, то суд відмовляє у стягненні процентів з відповідача повністю. Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача суми заборгованості за договором позики у загальному розмірі 5640,00 грн (основна сума заборгованості за позикою). У задоволенні решти позовних вимог на суму 13417,56 грн (1692,00 грн (проценти за неправомірне користування позикою) + 11725,56 грн (пеня) = 13417,56 грн) суд відмовляє за безпідставністю. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 3028,00 грн (а.с. 1, 2). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (29,59 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 895,98 грн (3028,00 х 29,59 % = 895,98).

Outcome: partial