Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

До Сумського районного суду Сумської області 05 вересня 2025 року в порядку цивільного судочинства звернулась представник позивача адвокат Максименко Е.П. з позовною заявою до відповідача Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, загальною площею 59м2 , житловою площею 37,9 м2 розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері прийняла її донька [PERSON] , фактично вступивши у володіння спадковим майном. [INFO] [PERSON] померла і спадкоємцем за законом є позивач [PERSON] , який прийняв спадщину і частково отримав свідоцтва на спадкове майно, проте постановою держаного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо житлового будинку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. А тому позивач позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому змушений звернутися до суду. Ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області від 08 вересня 2025 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання на 22 вересня 2025 року. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судове засідання, призначене на 05 грудня 2025 року, сторони не з`явились. Представник позивача - адвокат Максименко Е. П. подала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та позивача, просила суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не з`явились, направив заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність щодо позовних вимог поклався на розсуд суду Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] , [INFO] , спадщину прийняв її син [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 4,0122 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 51-55) Постановою державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори Борщову О.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Свою постанову державний нотаріус мотивувала тим, що у свідоцтво про право власності на будинок, яке надав [PERSON] було видане на ім`я [PERSON] вже після її смерті ( а.с. 17) Згідно листа КП «Ініціатива» Миколаївської сільської ради № 70-09/21 від 27.09.2021 р. право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 18.01.2001 р (виданого Степанівською селищною радою на підставі рішення Сумської районної ради від 29.08.1986 р. № 216; частка власності:1/1; зареєстровано в реєстр. книзі № 1, стор.149, за реєстр.№ 83, дата реєстрації 26.01.2001 р.) (а.с. зворотна сторона 12) Згідно довідки ДП «БТІ Регіональна агенція Технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Миколаївської сільської ради № 294-1-05/21 від 11.05.2021 р., в інвентаризаційній справі за № 000014420 Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, станом на 29.12.12 р., право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 13) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 21) Після її смерті спадщину прийняла її донька [PERSON] , яка була єдиним спадкоємцем, що підтверджується листом Державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори на підставі матеріалів спадкової справи № 308/2006, заведеної після смерті [PERSON] ( а.с.23) Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування зобов`язаний видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Відповідно до статті\~31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Таким чином, будинки, які були збудовані до 1992 року, не потребували введення до експлуатації, при набутті права власності на такі об`єкти. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18, провадження № 61-12451св19; від від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17, провадження № 61-1978св20. Згідно з пунктом 3 частини\~першої\~статті\~2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~ заявником по питанню такої державної реєстрації права власності є особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської, селищної, міської ради, або уповноважена нею особа - у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку. Судом встановлено, що згідно Рішення виконавчого комітету Сумської районної ради народних депутатів № 216 «Про оформлення права власності на житлові будинку», яким також і вирішувалось і право власності [PERSON] на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] було прийнято 29.08.1986 р. Вищевказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала порядок оформлення права власності на будинок або домоволодіння при відсутності правовстановлюючих документів. За положенням частини першої статті 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільний кодекс\~України 2004\~року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525\~ЦК Української\~РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного\~кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Стаття 525 ЦК Української РСР 1963 року, визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР 1963 року, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Отже суд приходить до переконання, що [PERSON] володів спадком майном у законному порядку і після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON] , разом з тим своє право власності в установленому законом не оформив. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст. ст.41,55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Згідно положень ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Отже суд приходить до переконання, що [PERSON] володіла житловим будинком, розташований за адресою: [ADDRESS] , а після її смерті спадщину прийняла її донька [PERSON] , проте свої права на спірний будинок в установленому законом порядку не оформила. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , а також зважаючи на те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, беручи до уваги, те, що право власності на спадковий будинок за спадкодавцем не зареєстровано, а тому позивач не можуть оформити право на спадщину у нотаріуса. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved