Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

09.06.2025 року [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свої позовну вимогу обґрунтовує тим, що вона [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . У відомостях про батьків, у свідоцтві про народження, у графі «батько» зазначено [PERSON] . Батько [PERSON] , відповідач по справі - [PERSON] , зі нею та сином [PERSON] фактично не проживав. Із пологового будинку їх не забирав. Своє батьківство визнав в адміністративному порядку у 2021 році. [PERSON] не проявляв батьківських почуттів до сина, не цікавився його життям. Не допомагав їй виховувати та утримувати їхнього сина. Фактично повністю вихованням сина займалася та займається позивачка. Зі змісту довідки з місця проживання про склад сім`ї від 25 січня 2025 року вбачається, що за даною адресою зареєстровані: її бабуся [PERSON] , її мати [PERSON] , позивачка [PERSON] та її син [PERSON] . Станом на день подання позовної заяви [PERSON] є учнем 3-А класу КНЗ середньої освіти «Ліцей №9 Хмельницької міської ради». Згідно характеристики [PERSON] , виданої директором вказаного навчального закладу, « [PERSON] , мати, бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує гідний рівень навчання дитини. Батько, [PERSON] , із дитиною не спілкується, під час навчального процесу не цікавився навчанням. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся». Копія характеристики додається. Згідно Довідки Хмельницького дитячо - юнацького центру Хмельницької міської ради, учнем якої є [PERSON] , батько хлопчика навчанням та вихованням дитини жодного разу не цікавився. Бездіяльність батька в житті сина [PERSON] підтверджується також медичною довідкою. [PERSON] також не забезпечує сина матеріально в добровільному порядку. Згідно судового наказу від 12.07.2022 року аліменти на утримання сина стягуються примусово. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 року головуючим суддею визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 23 червня 2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого не погоджується з позовними вимогами позивача та просив відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що дійсно між ним та [PERSON] виникли правовідносини батьків, без реєстрації офіційного шлюбу, по відношенню до дитини [PERSON] [INFO] . Твердження позивачки про те, що він не проживав разом з нею та сином він підтверджує, але з самого народження дитини він проявляв батьківські почуття та цікавість до його життя. Добровільно він допомагав позивачці утримувати спільну дитину шляхом надання коштів в досудовому порядку, завжди цікавився здоров`ям та розвитком сина. Ухвалою від 17 листопада 2021 року Хмельницького міськрайонного суду справа № 686/23274/21 було залишено позов [PERSON] про визнання батьківства, без розгляду. А тому, «адміністративний спосіб» визнання батьківства через органи ДРАЦС, про який згадує позивачка в позовній заяві є добровільним, не примусовим. Адже позивачка самостійно подала заяву про залишення позову без розгляду, бо він не ухилявся і щиро добровільно визнав своє батьківство по відношенню до дитини [PERSON] [INFO] . На аліменти позивачка подала лише в 08.07.2022 року та при цьому вона не заявляла вимоги про стягнення аліментів на утримання сина з нього за попередній період, адже він добросовісно виконував свої батьківські обов`язки в досудовому порядку. Факт неподання позивачкою позовної заяви з 17 листопада 2021 року ( саме тоді було офіційно визнано батьківство і внесені зміни в актовий запис про народження спільної дитини ) по 08.07.2022 року ( день звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу) свідчить про те, що у неї не виникало необхідності у отриманні фінансової підтримки на утримання сина від нього, бо він добровільно без суду надавав таку допомогу. Але через відсутність досягнення розміру фінансової підтримки на дитину її постійні вимагання коштів та психологічний тиск позивачки виникла необхідність судового врегулювання цього питання. Згідно з копії розрахунку зі сплати аліментів від 03.06.2025 року у період з 01.01.2024 року по 01.05.2025 року з нього стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] та у нього немає заборгованості по сплаті аліментів перед позивачем. Згідно з довідки від 12 червня 2025 року №35/1862 він перебуває на військовій службі на момент подання відзиву до суду за контрактом у військовій частині [NUMBER] . Він не позбавлений бажання брати участь в житті дитини [PERSON] [INFO] . Можливість особистого спілкування з дитиною обмежена об`єктивними обставинами - проходженням ним військової служби, він перебуває в зоні бойових дій, ризикує життям та здоров`ям заради державного суверенітету України. Через специфіку служби, відсутність стабільного зв`язку та постійну зайнятість він не має фізичної змоги підтримувати регулярне особисте спілкування з дитиною та часто приїжджати до нього. Окрім цього при його спробах налагодити контакт з дитиною позивачка систематично перешкоджає йому спілкуватись із сином шляхом: заборони дитині спілкуватися з ним, налаштування дитини проти батька ; заборона спілкування та побачень з дитиною, через наявність у позивача «відносин і нового батька для дитини»; застосуванням погроз, шантажу, нецензурної лайки до батька; вимагання грошових коштів, окрім законної суми аліментів. Крім того, він заперечує те, що позовна заява підтверджена належними і допустимими доказами, адже вона не містить висновок органів опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав та висновок психолога про емоційне ставлення дитини до ситуації, яка склалась. Позивачем було подано позовну заяву про позбавлення батьківських прав з однією ціллю - остаточно налаштувати сина проти нього та юридично позбавити його будь-якої можливості брати участь у його вихованні та житті. Подання позову про позбавлення батьківських прав для позивача є інструментом помсти через те, що у них відсутнє взаєморозуміння та у неї є особисті образи на нього, які жодним чином не повинні впливати на його право бути батьком для його сина. Він має намір брати участь у вихованні дитини [PERSON] [INFO] , як тільки він отримає відпустку і одразу після завершення військової служби він хоче налагодити особисте спілкування та повноцінну участь у житті дитини. Він має намір подати заяву до органів опіки та піклування задля визначення графіку спілкування з сином та зупинення дій позивача по перешкоджанню спілкування дитини з батьком. Позбавлення його батьківських прав порушить його конституційні права як батька та інтереси самої дитини. Позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про його злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] [INFO] . Він сплачує аліменти, не має заборгованості, бажає спілкуватися та бачитись із сином, позбавлений об`єктивно можливості здійснювати свої обов`язки через військову службу та поведінку позивача. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2025 року продовжено підготовче провадження по справі та задоволено клопотання представника позивача - адвоката О.Хорошенюк про зобов`язання орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення прав відповідача. 29.09.2025 року на адресу суду з органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради на виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2025 року надійшов висновок орган опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення прав відповідача. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.11.2025 року закрито підготовче провадження по справ та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання призначено на 09 год. 20 хв. 04 грудня 2025 року. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав в ньому зазначених та додатково вказала у разі, якщо суд прийде до висновку щодо неможливості позбавлення батьківських прав відповідача, то просила суд хоча б встановити контроль органом опіки та піклування за виконанням батьківських обов`язків відповідачем. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому на адресу суду надав відзив на позовну заяву, у якому просив провести розгляд справи за його відсутності у зв`язку з проходженням ним військової служби за контрактом. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явилась, проте надала заяву, у якій підтримала наданий висновок в повному обсязі та просила суд провести розгляд справи за відсутності представника. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.2021 року. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із абз. 2 п. 18 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися без результатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові тверджень позивача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно їхнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Крім того суд бере до уваги, що згідно наданих документів відповідач наразі проходить військову службу, отже у зв`язку із проходженням військової служби не має можливості виконувати належним чином батьківські обов`язки з виховання дитини. Проте він утримує дитину, й заборгованості зі справи аліментів не має. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою та позивачкою не доведено свідоме ухилення від батьківських обов`язків, а надані докази, на які вона посилається, у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про свідоме ухилення від своїх батьківських обов`язків. Проте суд вважає за доцільне попередити [PERSON] про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та покласти на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем - [PERSON] . На підставі ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: dismissed