Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У серпні 2025 року позивач відповідно до рішення Вищої ради правосуддя, яким змінено з 01 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпра, звернувся з позовом до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.1998 року йому належить на праві власності вищевказане нерухоме майно. Право власності не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З метою реєстрації свого права власності він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області. Але у проведенні цієї реєстраційної дії було відмовлено через неможливість отримання інформації про зареєстровані права до 01.01.2013. Визнання права власності необхідно йому для подальшої реалізації права на отримання грошової компенсації відповідно до постанови КМУ № 381 від 21.40.2023 року. За цих підстав позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,8 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 29 вересня 2025 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче провадження. Представником позивача адвокатом Сміленко А.А. надана заява про розгляд справи без її участі. В свою чергу, представник відповідача - Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е., повноваження якої підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, подала через систему «Електронний суд» заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. При цьому в своїй заяві представник відповідача зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до частини 3\~статті 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на подану представником відповідача письмову заяву про визнання позову, справу розглянуто в підготовчому засіданні з ухваленням рішення по суті. Відповідно до\~частини 4\~статті 268\~ЦПК України\~у разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або у\~разі розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи\~суд підписує\~рішення (повне\~або скорочене)\~без його\~проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України). Суд, з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 07 травня 1998 року державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лук?янець Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1618, позивачу [PERSON] на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , належить житловий будинок (з господарськими будівлями та спорудами) [ADDRESS] . Згідно з копією технічного паспорта від 14.04.1998 року цей житловий будинок має загальну площу 65,80 кв.м., а також господарські будівлі і споруди: а-тамбур, Б-гараж, № 1-ворота, № [NUMBER] огородження, І-замощення. Відповідно до реєстраційного напису на свідоцтві про право на спадщину за заповітом право власності позивача на це нерухоме майно було зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Донецька в реєстровій книзі № 2 за реєстрованим номером 475 від 13 травня 1998 року. Рішенням державного реєстратора від 26 липня 2025 року позивачу відмовлено у реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Розглядаючи заявлені позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, суд керується тим, що відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині 1 статті 4\~ЦПК України також визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник\~майна може\~пред`явити\~позов про\~визнання його\~права власності,\~якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Загальновідомим і таким, що не підлягає доказуванню, є факт окупації російською федерацією частини Донецької області, в тому числі м. Донецька та м. Ясинувата, де зберігалися документи, які підтверджують реєстрацію в установленому до 01.01.2013 року порядку права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані в м. Авдіївка Донецької області. Суд вважає доведеним факт належності позивачу на праві власності житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки це підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, копією технічного паспорта, відміткою у паспорті позивача про реєстрацію місця проживання за цією адресою 06.05.1992 року. Суд ураховує, що Авдіївська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області, яка представляє Авдіївську територіальну громаду, право власності позивача на вищевказане майно не заперечує, будь-яких заперечень проти позову не надала, навпаки представником відповідача в її заяві зазначено, що проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Відомості про наявність прав інших осіб на нерухоме майно відсутні. Отже, підстав не довіряти твердженням позивача про належність йому вищевказаного нерухомого майна немає. Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено право власності позивача на житловий будинок разом із господарськими будівлями та спорудами, але позивач позбавлений можливості реалізовувати свої правомочності власника майна через відсутність відповідних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливість їх отримання через окупацію частини Донецької області, де зберігалися документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,80 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: а-тамбур, Б-гараж, № 1-ворота, № [NUMBER] огородження, І-замощення.

Outcome: approved