Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У зазначеній позовній заяві позивач покликається на те, що 19 лютого 1964 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 2-ю Березнівською державною нотаріальною конторою №190, зареєстрованого у реєстровій книзі за №7-24-815, її матір [PERSON] придбала у [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, що знаходився в [ADDRESS] . Інша 1/2 частка спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами залишилася у власності [PERSON] , яка формально продала цю частку [PERSON] . Остання 13.11.1980 р. згідно виданої розписки продала цю половину будинку по [ADDRESS] [PERSON] . Її матір [PERSON] фактично з 1980 року стала одноосібним власником всього житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що вказаний житловий будинок знаходився в аварійному стані і капітальному ремонту не підлягав [PERSON] звернулася до Костопільської міської ради народних депутатів із заявою про надання дозволу на будівництво нового житлового будинку за цією ж адресою. Рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради народних депутатів №380 від 25.11.1982 їй дозволено побудувати новий житловий будинок в [ADDRESS] . На виконання даного рішення їй був виданий дозвіл на будівництво одноповерхового індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] . Фактично за вказаною адресою [PERSON] збудувала у 1984 році новий житловий будинок площею 45,5 кв.м., в якому вона проживала із позивачкою. Рішенням Костопільської міської ради №109 від 14.12.2006 передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0636 га в [ADDRESS] для будівництва власного житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі розробленої технічної документації із землеустрою [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №244393. [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно, у тому числі на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0636 га кадастровий номер 5623410100:02:004:0406, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.2017 № 2123, виданого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем О.А., позивач є власником зазначеної земельної ділянки. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2025 №1345, виданого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Гладишем О.А., позивач також є власником 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок має наступні характеристики: загальна площа 45,5 кв.м., житлова площа 27,2 кв.м., матеріали стані шлакобетон. Опис об`єкта: А-1 житловий будинок, Б-сарай, В-літня кухня, №1 огорожа. Частка вказаного будинковолодіння зареєстрована за позивачкою у Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Витягом 428052781 від 22.05.2025 р. Згідно інформаційної довідки КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» №169/1574 від 20.03.2024 власником іншої 1/2 частки у вказаному житловому будинку є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 2-ю Березнівською державною нотаріальною конторою 21.01.1964 р., р.№63. Водночас [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру №81269310 від 22.05.2025. Відтак, спадщина на належну їй частку у спірному будинковолодінні не оформлена з 1971 року по цей час. Більше того, фактично ця частка відсутня, оскільки попередній будинок по [ADDRESS] був знесений, як аварійний, а на цій земельній ділянці [PERSON] був збудований новий житловий будинок, який формально значиться на праві спільної часткової власності по цей час в бюро технічної інвентаризації. Відсутність документа, який підтверджує право власності та державної реєстрації цього права за її матір`ю [PERSON] перешкоджає їй вільно розпоряджатися належним їй майном. Вказує, що вона добросовісно заволоділа чужим майном, часткою спірного житлового будинку та продовжує відкрито, безперервно ним володіти більше десяти років. Покликаючись на положення ст. 316, 317, 328, 344, 392 ЦК України, просила визнати за нею право власності на частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Євгеюк О.Є. не з`явилися, представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги просив задовольнити, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Костопільської міської ради Рівненської області у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, місце та час підготовчого засідання повідомлений вчасно та належним чином. Враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає за можливе відповідно до положень ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення у справі у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази у справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22.12.2017 № 2123, від 22.05.2025 № 1345, виданих приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Гладишем О.А., позивач [PERSON] набула у власність частину житлового будинку з надвірнимим будівлями, що по [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,0636 га кадастровий номер 5623410100:02:004:0406, розташовану за цією ж адресою у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради народних депутатів №380 від 25.11.1982 матері позивача [PERSON] дозволено побудувати новий житловий будинок в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що житловий будинок [PERSON] в [ADDRESS] знаходиться в аварійному стані і капітальному ремонту не підлягає. На виконання даного рішення [PERSON] був виданий дозвіл на будівництво одноповерхового індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] . Таким чином встановлено, що фактично за вказаною адресою [PERSON] збудувала у 1984 році новий житловий будинок площею 45,5 кв.м., в якому вона проживала із позивачкою. Рішенням Костопільської міської ради №109 від 14.12.2006 передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0636 га в [ADDRESS] для будівництва власного житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі розробленої технічної документації із землеустрою [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №244393. Разом із тим, із виписки з інвентаризаційних матеріалів № 2201 від 12.05.2025, інформаційної довідки КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» № 169/1574 від 20.03.2024 вбачається, що власником іншої 1/2 частки у вказаному житловому будинку є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 2-ю Березнівською державною нотаріальною конторою 21.01.1964 р., р.№63. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 22.05.2025 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , свідоцтва про право на спадщину після її смерті не видавалися. Таким чином встановлено, що позивач більше десяти років проживала та відкрито, добросовісно, безперервно користувалася вказаним житловим будинком, власником 1\\2 частини якого рахується [PERSON] , при цьому вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомості. Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року № 552\\1354\\18 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі N 755/16913/16-ц. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Із витягу з Держаного реєстру речових прав від 22.05.2025 вбачається, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1\\2 частка вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Власник іншої 1\\2 частки рахується [PERSON] , яка померла [INFO] та спадщини після її смерті ніхто не прийняв. Із паспорту позивача [PERSON] , [NUMBER] , виданого Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області 10.11.2000, вбачається, що вона з 28.02.1992 була зареєстрована та проживала у вказаному житловому будинку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно набула право власності на спірний об`єкт нерухомості, більше десяти років проживає та відкрито, добросовісно, безперервно володіє вказаним житловим будинком, при цьому не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на його 1\\2 частину. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наведених обставин суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved