Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

11.11.2024 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла справа за\~позовом [PERSON] до Акціонерного товариства "Укрпошта" про поновлення процесуального строку на оскарження, скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення (догани); наказу про припинення трудового договору, наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності - звільнення, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2024 року, вищевказана справа надійшла у провадження судді Римаря І.А. Суд також вважає заначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України. Ухвалою суду від 13.11.2024 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду 24.04.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 02.11.2020 року був прийнятий на роботу в Одеську дирекцію Акціонерного товариства «Укрпошта» на посаду водія автотранспортних засобів 1 класу групи експлуатації транспорту м. Березівка центру перевезення пошти, згідно наказу №2911-к від 27.10.2020 року. Наказом №1286 від 13.08.2021 року на позивача накладено адміністративне стягнення догану, [PERSON] вважає вказаний наказ незаконним, акти про ненадання пояснень, відмови з ознайомленням з наказом підроблені, наказ про винесення догани не отримував. Також [PERSON] зазначає, що наказом № 5534-к від 21.12.2021 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності його, згідно п.3 ст.40 КЗпП, за систематичне невиконання працівником без поважних при\-чин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, звільнено 22.12.2021 року. Крім того, 28.12.2021 року йому було вручено копію наказу за тим же номером від 21.12.2021 року про припинення трудового договору (контракту), який різниться з попереднім наказом. Так, у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності підставою для звільнення вказано те, що [PERSON] відповідно\~до наказу\~№1286\~від 13.08.2021\~р.\~притягався до\~дисциплінарного стягнення\~-\~догана,\~24.11.2021\~року,\~він порушив\~трудову дисципліну,\~хоча про\~наслідки того\~в наказі\~не вказано,\~також те,\~що він\~порушив посадову\~інструкцію.\~Тоді як\~у наказі\~про припинення\~трудового договору,\~підставою звільнення\~є:\~службова записка\~началь\-ника ЦПП\~ [PERSON] ,\~доповідна записка\~механіка [PERSON] ,\~акт про\~відмову надання\~пояснень.Позивач вважає вищевказані накази незаконними, так як вони оформлені неналежним чином. В наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності вказано, що позивач відмовився виконувати розпорядження механіка, невірно зазначено його персональні дані, посада, дата звільнення в наказі та трудовій книжці різна. Позивач вважає невірним запис у наказі про звільнення, а саме щодо відмови виконувати розпорядження механіка, так у період з 24.11.2021 року по 03.12.2021 року перебував на лікарняному, тому даний факт не міг бути підставою для його звільнення. Відповідач не вправі був розривати трудовий договір, так відсутні докази про системне вчинення позивачем порушень трудової дисципліни. У зв`язку з незаконним звільненням [PERSON] заподіяно моральну шкоду, що виразилась у переживаннях з приводу незаконності дій відповідача та спричиненні тяжкого психологічного шоку. [PERSON] зазначив, що оскільки йому не було відомо про існування наказу про оголошення догани, то не міг оскаржити даний наказ у встановлений законом строк. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить поновити йому строк на оскарження наказів про накладення на нього дисциплінарного стягнення та звільнення, скасувати вищевказані накази та поновити на роботі на посаді водія автотранспортних засобів1 класу групи експлуатації транспорту м. Березівка центру перевезення пошти, також просить стягнути в АТ «Укрпошта» на йог користь моральну шкоду у розмірі 50000.00 грн. 21.01.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення, вказав, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У липні 2021 року позивач двічі порушував обов`язок щодо дотримання встановлених маршрутів, відмовляючись від надання письмових пояснень, про що складено акти. За допущені [PERSON] порушення, до нього застосовано заходи дисциплінарного стягнення догану, з яким останній ознайомився, однак відмовився підтвердити власним підписом факт ознайомлення, про що 18.08.2021 року складено акт. 10.11.2021 року позивач знову відмовився від виконання встановленого йому маршруту руху, відмовився надавати письмові пояснення стосовно вказаного порушення, 24.11.2021 року останній знову відмовився від виконання встановленого маршруту, в цей день був відсутній на робочому місці більше семи годин, після чого заявив, що йде на лікарняний. Наказом №5534-к від 21.12.2021 року позивача звільнено з займаної посади, так як існували усі підстави для звільнення. Представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.54-56). 30.06.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення по справі, зазначив, що позивач звернувся до суду з пропущеним строком звернення до суду, вважає, що доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду за захистом порушеного права позивачем не надано, тому вказане є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с.110-113). Під час розгляду справи, допитаний свідок [PERSON] зазначив, що працював разом з [PERSON] протягом 2020-2021 року в Одеській дирекції АТ «Укрпошта». [PERSON] вказав, що не був присутній при складанні актів про ненадання пояснень позивачем, а також оглянувши у судовому засіданні акти ствердив, що підпис на них стоїть не його. Свідок [PERSON] вказав, що не підписував акти про відмову від дачі пояснень [PERSON] , підписи під ними стоять не його, також зазначив, що з 3 жовтня по 23 жовтня 2021 року не контролював графік маршруту, оскільки сам перебував на маршруті. У судове засідання 09.12.2025 року позивач або його представник не з`явились, однак 09.12.2025 року від його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, вказала, що на позовних вимогах наполягає (а.с.178). У судове засідання 09.12.2025 року представник відповідача не з`явився, проте 09.12.2025 року надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.179). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 03.02.2026 року. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви представника позивача та представника відповідача про розгляд справи без їхньої участі, допитавши свідків, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.3\~ст.12\~Цивільно-процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до\~ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За нормами ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що 02.11.2020 року [PERSON] прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів 1 класу групи експлуатації транспорту м. Березівка центру перевезення пошти, що вбачається з копії трудової книжки позивача та наказу №2911-к від 27.10.2020 року (а.с.7-8). 27.10.2020 року [PERSON] підписав робочу інструкцію водія автотранспортних засобів групи експлуатації транспорту м. Березівка Центру перевезення пошти (а.с.20-24) Відповідно до актів про ненадання пояснень від 16.07.2021 року, від 20.07.2021 року та від 10.11.2021 року вбачається, що водій [PERSON] не надав пояснень стосовно недотримання графіку маршруту №30 та №28, який він виконував 16.07.2021 року, 17.07.2021 року та 10.11.2021 року (а.с.14-17). Згідно наказу від 13.08.2021 року №1286 про застосування дисциплінарного стягнення вбачається, що до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання покладених на нього обов`язків (а.с.12). Згідно акту про відсутність на службі працівника від 24.11.2021 року вбачається, що водій [PERSON] був відсутній на службі протягом 7 годин (а.с.18). Відповідно до наказу №5534-к від 21.12.2021 року звільнено 22.12.2021 року водія автотранспортних засобів 1 класу групи експлуатації автотранспорту Березівка [PERSON] згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором (а.с.10). Також згідно наказу (розпорядження) №5534-к про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнено 22.12.2021 року водія автотранспортних засобів 1 класу групи експлуатації транспорту Березівка [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Підстава звільнення Службова записка начальника ЦПП [PERSON] , доповідна записка механіка [PERSON] , акт про відмову від надання пояснень (а.с.11). Згідно листа з АТ «Укрпошта» від 27.06.2024 року вбачається, що [PERSON] в період з 24.11.2021 року по 19.11.2021 року, з 30.11.2021 року по 03.12.2021 року та з 13.12.2021 по 201.2.2021 року перебував на лікарняному (а.с.19). Щодо заперечень представника відповідача з приводу пропуску строку звернення з даним позовом суд вважає за необхідне зазначити наступне: У постанові від 05.07.2017 у справі № 758/9773/15-ц Верховний Суд України вказав, що установлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. У постанові Верховного Суду від 02.12.2020 в справі № 203/2276/19 вказано, що «поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення». У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності. Згідно ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. Частина 2 ст. 233 КЗпП України визначає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як вбачається з матеріалів справи, що з оскаржуваним наказом про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 13.08.2021 року за №1286 [PERSON] ознайомлений не був та дізнався про його існування лише при отриманні наказу про звільнення, при цьому у визначенні строки позивач попередньо звертався до Березівського районного суду Одеської області з аналогічним позовом 19.01.2022 року (а.с.121-123), однак ухвалою суду від 05.09.2024 року по справі №494/103/22 закрито провадження із відповідним роз`ясненням (а.с.30-31), та повторно звернувся до суду 11.11.2024 року. Зважаючи на викладене, матеріалами справи підтверджено поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, який підлягає поновленню. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з такого. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 5-1 КЗпП України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення,а також сприяння у збереженні роботи (п. 6 ч. 1ст. 5-1 КЗпП України). Згідно з п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за статтею 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За змістом ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Частина 1ст. 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1). догана; 2). звільнення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч. 1, 3ст. 149 КЗпП України). У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.01.2020 у справі № 511/847/17. Згідно зі статтею 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158 від 22.06.1982 трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення лежить на роботодавцеві. У зв`язку з цим звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Щодо наказу № 1286 від 13.08.2021 року про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани, то суд вважає такий незаконним з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. В порушення даної норми закону, позивачу не було запропоновано надати пояснення з цього приводу та не ознайомлено з даним наказом. Як зазначили свідки у судовому засіданні, у актах про відмову від надання пояснень [PERSON] від 16.07.2021 року, від 20.07.2021 року та від 10.11.2021 року, заперечили існування їх підпису у вказаних актах, а тому суд вважає такі докази неналежними та не приймає їх до уваги. Доводи відповідача про те, що позивач був ознайомлений з наказом №1286 від 13.08.2021 року, але відмовився підтвердити факт ознайомлення власним підписом, про що складений відповідний акт від 17.08.2021 року не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, так як в судовому засіданні був допитаний в якості свідка [PERSON] , підпис якого нібито стоїть на акті, який категорично ствердив, що не підписував вказаний акт. Крім того, як вбачається з копії трудової книжки позивач звільнений 21.12.2021 року, згідно наказу № 5534-к від 21.12.2021 року, однак у самих наказах №5534-к від 21.12.2021 року зазначено про звільнення [PERSON] з 22.12.2021 року. Згідно акту про відсутність на службі працівника від 24.11.2021 року вбачається, що водій [PERSON] був відсутній на службі протягом 7 годин, однак згідно листа АТ «Укрпошта» від 27.06.2024 року вбачається, що [PERSON] нараховано за період з 24.11.2021 по 29.11.2021, з 30.11.2021 року по 03.12.2021 року та з 13.12.2021 року по 20.12.2021 року лікарняні, що свідчить про перебування останнього в зазначений період на лікарняному (а.с.19). При обранні виду дисциплінарного стягнення до позивача відповідач не обґрунтував, чи взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, відповідно до вимог ч. 1, 3ст. 149 КЗпП України. Усі обставини у сукупності дають суду підстави дійти висновку, що під час звільнення позивача у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, відповідач не довів наявність вчинення дисциплінарного проступку та порушив процедуру такого звільнення, у зв`язку з чим наказ директора ОД АТ «Укрпошта» за №5534-к від 21.12.2021 р. про притяг\-нення [PERSON] - водія автотранспортних засобів 1 класу групи експлуатації авто\-транспорту Березівка, до дисциплінарної відповідальності - звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП Укра\-їни, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором з 22.12.2021 року та наказ директора ОД АТ «Укрпошта» за №5534-к від 21.12.2021 року про припинення трудового договору з [PERSON] - водія автотранспортних засобів 1 класу за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором з 22.12.2021 року слід скасувати з поновленням позивача на посаді водія автотранспортних засобів 1 класу групи експлу\-атації транспорту м. Березівка центру перевезення пошти. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму\~ВС України\~№4\~від 31.03.1995\~р. зі змінами від 25.05.2001 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок мо\-ральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства мо\-ральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репу\-тації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права вчасності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних праву зв`язку з неза\-конним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні негативних наслідків. У зв`язку з незаконним звільненням, позивач зазначає, що йому заподіяна відповідачем моральна шкода, яка по\-лягає у спричиненні тяжкого психологічного шоку, який він відчув у момент, коли дізнався про звільнення через систематичне порушення трудової дисципліни. Також, моральна шкода по\-лягає в переживаннях з приводу нерозуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відпові\-дача, у нехтуванні ним моїх законних прав, у використанні ним свого домінуючого положення, що призво де до вчинення ним протиправних дій, які він дозволяє собі здійснювати з метою використання своїх можливостей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року, визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру, справа № 752/17832/14-ц. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства. Такої правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.02.2005 у справі "Новоселицький проти України" (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99). КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а\~стаття 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що полягало у звільнення позивача із займаної посади, відшкодування моральної шкоди на підставі\~статті 237-1 КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 711/2765/16-ц. Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Розмір моральної шкоди є індивідуальним, але при визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, керується розумністю щодо суми, яку позивач бажає стягнути до пропорційності завданих збитків. В постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17, від 23.03.2023 у справі № 127/35822/21, від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням: характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення); стану здоровя потерпілого; тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах; ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях "Тома проти Люксембургу", "Калок проти Франції" (2000) та "Недбала проти Польщі", Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Разом з тим, враховуючи, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено факт порушення його законних прав, яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань. У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц). З огляду на викладене, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення компенсації за спричинену відповідачем моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконного оголошення догани, та звільнення, та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також позивачем доведено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і незаконним наказом відповідача. Разом з тим, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, знаходить суму моральної шкоди у розмірі 50000.00 грн. завищеною та такою, що не відповідає ступеню понесених позивачем моральних страждань, а тому вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. При цьому відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Outcome: partial