Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі та участі позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 13.10.2025р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 03.12.2025р. о 09 год. 00 хвл. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що у березні 2025 року між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . 08.03.2025р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передав відповідачу обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що відповідач [PERSON] не може цього зробити, так як на момент укладення договору, відповідач ще не зареєструвала свої речові права на 1/2 частину (як співвласник у праві спільної часткової власності) на вказану квартиру у встановленому законом порядку, які вона набула на підставі договору дарування, посвідченого Коваленко З.М., приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Одеської області від 10.01.2002р., реєстр № 41. Крім того, не встигла оформити спадщину (у вигляді 1/2 частини у праві спільної часткової власності на вказану квартиру), що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та який у свою чергу успадкував 1/2 частини вказаної квартири фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] як єдиний спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майно (ст. ст. 529, 549 ЦК Української РСР 1963р.). Так, спадкоємцями першої черги за законом на момент смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] (якій належали 1/2 частини спірної квартири на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 07.07.1993р.), були її чоловік [PERSON] (помер [INFO] ) та донька [PERSON] (померла [INFO] ), які у встановлений законом 6-місячний строк не звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, тобто не вчиняли активних дій (п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України) для прийняття спадщини, однак спадкоємець [PERSON] (помер [INFO] ) прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном. На час відкриття спадщини, чоловік спадкодавця, [PERSON] (помер [INFO] ) постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ренійської міської ради № 1144 від 08.09.2025р., протягом строку встановленого для прийняття спадщини про відмову від спадщини він не заявляв, отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.09.2025 3 спадкодавця в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., вступом в управління та володіння спадковим майном. В свою чергу онучка спадкодавця [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (відповідач), успадкувала належні йому 1/2 частини спірної квартири (на підставі ст. 548 ЦК Української РСР 1963р., після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ), як єдиний спадкоємець п`ятої черги за законом (ст. 1265 ЦК України, за відсутні інших спадкоємців попередніх черг, які б прийняли спадщину), який прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном, в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою виконкому Ренійської міської ради № 1143 від 08.09.2025р Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідач запевнила, що усі питання вирішить та оформлять правочин. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач (продавець) не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: [PERSON] передані гроші , а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач та інші співвласники жодного разу не висунули вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечували проти визнання права власності за позивачем. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідача, який вона фактично не мала права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим прав омірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved