Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

05 червня 2025 року на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] , в якій останній просить виключити відомості про батьківство [PERSON] , [INFO] , з актового запису №45 від 27 січня 2011 року про народження [PERSON] , [INFO] , зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 грудня 1991 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Петроострівською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис №11. Від спільного шлюбу з відповідачем на момент розірвання шлюбу в них було двоє спільний дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . З січня 2008 року позивач та відповідач припинили спільне проживання та відповідач переїхала на постійне проживання в м. Сміла Черкаської області. З червня 2009 року відповідач почала зустрічатись з [PERSON] і у невдовзі переїхала до нього, вони почали спільно проживати у фактичних шлюбних відносинах у його будинку за адресою: [ADDRESS] . 30 вересня 2010 року рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області №2-329/2010 шлюб між позивачем та відповідачем було розрізано. [INFO] у відповідача народилась ще одна донька [PERSON] . 27 січня 2011 року відповідач звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Сміла Черкаського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) без його участі та подала заяву про реєстрацію дитини. Дитину було зареєстровано як [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач завагітніла ще під час шлюбу, хоча разом позивач та відповідач вже не проживали. Проте, відділ державної реєстрації актів цивільного стану не врахував рішення суду про розірвання шлюбу, а відповідач не повідомила, що фактично на момент зачаття та народження цієї дитини перебувала у фактичних сімейних відносинах з [PERSON] , а тому відділ державної реєстрації актів цивільного стану не отримував згоду позивача на запис дитини на його прізвище, а керувався виключно ч.2 ст.122 СК України, згідно якої дитина, яка народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним походить від подружжя. Отже, походження дитини, згідно з вимогами ч.2 ст.122 СК України, було визнано на підставі актового запису про шлюбу від 14 грудня 1991 року №11, який був зареєстрований Петроострівською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області, а державна реєстрації дитини була проведена на підставі ст.133 СК України. На протязі всього часу до досягнення спільними доньками сторін повноліття, позивач добровільно надавав кошти на їх утримання. Хоча донька відповідача і записана на нього, але вони не підтримували стосунків як батько з донькою, адже фактично в неї є батько [PERSON] , який її зачав, ростив, доглядав, забезпечував та забезпечує на сьогоднішній день і виховує. [PERSON] вважає останнього своїм рідним батьком і знає, що саме він її біологічний батько. Згідно довідки від 28 квітня 2025 року №226 про зареєстрованих у будинку [PERSON] осіб, зазначена і [PERSON] , але на прізвище та по батьковій [PERSON] свого біологічного батька. Позивач звернувся до відповідача з вирішенням питання щодо виключення відомостей про батька з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , оскільки вона і сама не заперечує факт того, що це не його дитина, але врегулювати його в позасудовому порядку не виявилося можливим. Отже, фактично виник спір, який у добровільному порядку вирішити неможливо, батьківство позивача до [PERSON] є формальним та порушує його інтереси, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 25 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відмовлено у залученні до участі у справі [PERSON] як третьої особи, та відповідачу роз`яснено право на подання до суду відзиву на позовну заяву, а позивачу відповіді на відзив. 16 вересня 2025 року ухвалою суду призначено у даній цивільній справі судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження у цивільній справі. 17 листопада 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта №355-МГ молекулярно-генетичної експертизи від 07 листопада 2025 року. Ухвалою судді від 18 листопада 2025 року відновлено провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи провести без його участі, від клопотання про виклик свідків відмовляється, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволенні. Представник третьої особи Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу, як про батька з актового запису про народження дитини за заявою [PERSON] (за умови задоволення позовних вимог в порядку обсязі, а також доведення відсутності кровного споріднення батька та дитини). Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, врахувавши позиції сторін та представника третьої особи, які викладені в їх заяві, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 грудня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області 30 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 11 жовтня 2010 року, у справі №2-329/2010 р. (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07 лютого 2023 року, [PERSON] , народилася [INFO] в м. Сміла Черкаської області, про що 27 січня 2011 року складено відповідний актовий запис №45. Батьками [PERSON] записані: батько [PERSON] ; мати [PERSON] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі реєстраційної служби Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 22 березня 2014 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 березня 2014 року про що у цей же день складено відповідний актовий запис №63. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.8). Відповідно до ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч.2 ст.122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно ч.3 ст.122 СК України, подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Відповідно до ст.133\~ СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно ч.1-3, 6 ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України, так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року по справі №601/1140/15-ц (61-6989св19), суд вказав на рішення Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», в якому зауважено, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства\~ (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Відповідно до ч.1 ст.104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року у даній цивільній справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Державній спеціалізованій установі «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», а забір біологічного матеріалу для проведення експертизи доручити спеціалістам Державної спеціалізованої установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи», та на вирішення експертів поставлено наступне питання: «Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ?» (а.с.46-48). Згідно ч.1 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. 17 листопада 2025 року, на виконання ухвали суду від 16 вересня 2025 року, на адресу суду надійшов висновок експерта №355-МГ від 07 листопада 2025 року, згідно якого: 1. Відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів виявлені алелі, які не виявляються у припустимого батька, тобто отримані від іншого чоловіка; 2. Таким чином встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , не може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Тобто, батьківство громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , виключається (а.с.59-62). Згідно п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно пп.2.16.4. п.2.1.6 вказаних Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, підставою для внесення змін до актових записів є рішення суду. Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відповідно до чеку АТ «Укрпошта» ID транзакція №1500676477 від 04 червня 2025 року, позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачений судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок (а.с.1). Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 605 гривень 60 копійок. Крім того, приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок. Така сума є різницею між розміром сплаченого позивачем судового збору та його частиною, яка підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного, відповідно до ст.121, 122, 133, 136 СК України, та

Outcome: approved