Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва в порядку окремого провадження, заінтересована особа - Служба безпеки України (далі - заінтересована особа-1, СБУ) із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт того, що він здійснює постійний догляд (на непрофесійній основі) за своєю хворою матір`ю - [PERSON] , 1950 року народження, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. В обґрунтування вимог заяви [PERSON] зазначає, що він є діючим співробітником (військовослужбовцем) СБУ та учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 01.07.2016 року. 16.09.2025 року він на ім`я Голови СБУ подав письмовий рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби у запас Збройних Сил України за пп. «б» п. 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ та пп. «г» п. 3 ч. 5, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки він здійснює постійний догляд за своєю хворою матір`ю - [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, на у відповідь на який його було повідомлено про недостатність документів для підготовки наказу по особовому складу для звільнення з військової служби за сімейними обставинами за відсутності документа на підтвердження факту постійного догляду за своєю хворою матір`ю. Вказував, що у його матері встановлено медичний діагноз - онкологічне захворювання, проводилося видалення пухлини на легені. На початку 2025 року стан здоров`я його матері погіршився, вона тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, після чого була виписана додому для подальшого лікування. Зважаючи на стан здоров`я матері, протягом останнього року він єдиний хто постійно здійснює догляд за нею на непрофесійній основі, оскільки його рідний брат - [PERSON] також є діючим співробітником (військовослужбовцем) СБУ та бере участь у бойових діях. Зі своїм чоловіком [PERSON] (його батьком) [PERSON] розлучена. Посилався на те, що він має вислугу на військовій службі більше 30 років та, відповідно, має право виходу на пенсію, проте реалізувати своє право на звільнення з військової служби за вислугою років під час дії воєнного стану та на оформлення пенсійного забезпечення задля здійснення догляду за своєю хворою матір`ю він не може. За таких обставин, з метою встановлення факту постійного догляду за хворою матір`ю для підтвердження права на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану за сімейними обставинами, заявник звернувся до суду із вказаною заявою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2025 року, 20.10.2025 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) заявника та 20.10.2025 року отримано відповідь № 1910416 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації заявника. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2025 року в порядку окремого провадження відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , за участю заінтересованої особи - Служби безпеки України, про встановлення факту, що має юридичне значення, та судове засідання призначено на 11.11.2025 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2025 року залучено до участі у цивільній справі за заявою [PERSON] , за участю заінтересованої особи - Служби безпеки України, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якості заінтересованої особи [PERSON] (далі - заінтересована особа-2, [PERSON] ). Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2025 року, у зв`язку із залученням до участі у справі заінтересованої особи, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 03.12.2025 року. 28.11.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від заінтересованої особи-2 надійшла заява, в якій остання проти задоволення заяви не заперечувала та просила розглядати справу за її відсутності. В судове засідання 03.12.2025 року з`явилися представник заявника та представник заінтересованої особи-1. Заінтересована особа-2 в судове засідання не з`явилася, у заяві від 28.11.2025 року просила розглядати справу за її відсутності. Як визначено у ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи-2. В судовому засіданні 03.12.2025 року представник заявника підтримав вимоги заяви з викладених у ній підстав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи-1 в судовому засіданні 03.12.2025 року проти задоволення заяви не заперечував. Вислухавши вступне слово представника заявника, представника заінтересованої особи-1, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.11.1977 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 17). 16.05.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Хмільницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області було зроблено актовий запис № 49 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 28). [PERSON] проходить службу в СБУ з 23.05.2005 року, що підтверджується довідкою Управління роботи з особовим складом СБУ від 17.09.2025 року № 11/6-4593 (а. с. 23). [PERSON] (брат заявника) проходить службу в СБУ, що підтверджується довідкою Управління роботи з особовим складом СБУ від 17.09.2025 року № 11/6-4589 (а. с. 29). Відповідно до довідки до висновку МСЕК серії 2-18 АВ № 094761 від 25.10.2001 року [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності безстроково (а. с. 26). Згідно із висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Хмільницький центр ПМСД» від 15.08.2025 року № 43 [PERSON] за станом здоров`я не здатна до самообслуговування та самопересування, потребує послуг на непрофесійній основі. Термін до 15.08.2026 року (а. с. 26). 16.09.2025 року [PERSON] звернувся із рапортом на ім`я Голови СБУ, в якому просив звільнити його з військової служби у запас Збройних Сил України за пп. «б» п. 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ та пп. «г» п. 3 ч. 5, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки він здійснює постійний догляд за своєю хворою матір`ю - [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (а. с. 22). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено у ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як визначено у ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, вона за станом здоров`я не здатна до самообслуговування та самопересування, потребує послуг на непрофесійній основі та такий догляд фактично здійснюється [PERSON] з огляду на відсутність інших осіб, спроможних надавати такий догляд. Як передбачено пп. «г» п. 3 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Порядок проходження кадрової військової служби у СБУ особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби врегульований Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 року № 1262/2007 (з подальшими змінами) (далі - Положення). Пунктом 61 цього Положення визначено, що звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби здійснюється на підставах, передбачених частинами другою-шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Порядок звільнення військовослужбовців СБУ з військової служби визначається Головою СБУ. Звільнення військовослужбовців СБУ з військової служби у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно, крім звільнення у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, здійснюється першим заступником Голови СБУ (п. 67 Положення). Механізм реалізації вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, затвердженою Наказом Голови СБУ від 14.10.2008 року № 772 (з подальшими змінами). Як встановлено п. 7.1. розділу VII цієї Інструкції, звільнення військовослужбовців СБУ з військової служби провадиться відповідно до розділу VII Положення, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Водночас нормами Положення та Інструкції не визначено процедуру та документальні підстави звільнення військовослужбовців СБУ з військової служби відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду із вказаною заявою, [PERSON] посилався на те, що не може підтвердити факт здійснення ним постійного догляду за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи, в інший спосіб, відмінний від судового рішення, зважаючи на те, що нормативні документи, які регулюють питання звільнення його як військовослужбовця СБУ, не визначають документ, який би підтверджував такий факт, і така обставина перешкоджає реалізації його права у визначений законом спосіб. Суд зазначає, що Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ та Інструкція про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, які регулюють спірні відносини щодо звільнення військовослужбовців СБУ, на відміну від Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, якою врегульовані питання проходження військової служби у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, не містять переліку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, які подаються з метою звільнення з військової служби, у тому числі, у зв`язку зі здійсненням постійного догляду за одним із своїх батьків. Факт здійснення заявником постійного догляду за своєю матір`ю, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та має для заявника юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому, суд вважає, що встановлення факту здійснення заявником догляду за матір`ю, не суперечить і висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі № 283/1199/23 про позасудовий порядок встановлення факту догляду, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Ураховуючи викладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги що представник заінтересованої особи-2 заперечень щодо заявлених вимог не висловив, а також те, що встановлення факту постійного догляду для заявника має юридичне значення, дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки такий факт підтверджений належними та допустимим доказами, та не спростовується і не оспорюється заінтересованими особами. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження - судові витрати не відшкодовуються. Враховуючи викладене,

Outcome: approved