Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

АТ «Сенс-Банк» звернулось до суду, через систему «Електронний суд», з позовною заявою до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 17.07.2021 у розмірі 164471.20 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422.40 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 13510.99 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17 липня 2021 року\~ [PERSON] \~уклав з банком угоду про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Таким чином,\~17.07.2021\~року між\~Банком та\~Відповідачем з\~дотриманням приписів\~чинного законодавства\~України було\~укладено Угоду\~про обслуговування\~кредитної картки\~та відкриття\~відновлювальної кредитної\~лінії,\~яка є\~невід`ємною частиною\~Договору про\~банківське обслуговування\~фізичних осіб\~в АТ\~«Альфа-Банк»,\~із наступними\~основними умовами:\~тип кредиту\~ кредитування\~рахунку та\~встановлення відновлювальної\~кредитної лінії;\~найменування продукту\~ «RED»,\~мета кредиту\~ споживчі\~цілі (для\~особистих потреб);\~опис послуги\~ надання\~Банком послуг\~з обслуговування\~кредитної картки,\~а також\~надання кредиту\~у вигляді\~відновлювальної кредитної\~лінії,\~протягом строку\~дії якої\~після повернення\~наданого кредиту\~або його\~частини,\~Банк здійснює\~подальше кредитування\~у межах\~її ліміту\~шляхом надання\~траншів.\~Для можливості\~встановлення відновлювальної\~кредитної лінії\~та надання\~кредиту,\~Банк на\~підставі поданих\~Позичальником документів\~та цієї\~Угоди відкриває\~поточний рахунок,\~операції за\~яким можуть\~здійснювались з\~використанням електронних\~платіжних засобів.\~Такий рахунок,\~окрім наведеного,\~призначено для\~зберігання грошей\~і здійснення\~розрахунково касових\~операцій за\~допомогою платіжних\~інструментів відповідно\~до умов\~Договору та\~вимог законодавства\~України ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) 200000,00 грн; сума встановленої кредитної лінії 66000,00 грн; процентна ставка 35,99 % річних для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Зазначив,\~що банк\~належним чином\~виконав свій\~обов`язок щодо\~надання позичальнику\~кредиту,\~однак останній\~своїх зобов`язань\~за кредитним\~договором належним\~чином не\~виконав,\~внаслідок чого\~має заборгованість\~в розмірі\~164471.20\~грн,\~з яких\~104491.34\~грн \~прострочене тіло\~кредиту,\~59979.86\~ відсотки\~за користування\~кредитом. Ухвалою від 05 травня 2025 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що як свідчать Виписка та Розрахунок [PERSON] в період з 17.07.21 по 12.04.22 використав коштів банку шляхом зняття з рахунку на загальну суму 79 633,60 грн., а сплатив банку шляхом внесення на рахунок 28 892,23 грн. Таким чином твердження банку про тіло кредиту у розмірі 104 491,34 грн. суперечить первинним документам банку та не підтверджено належними доказами. Також зазначила, що у розділі 3 Паспорту споживчого кредиту кредит надавався банком строком на 12 місяців з можливістю пролонгації за умови дотримання Клієнтом умов Договору. Таким чином відсотки за користування кредитом повинні нараховуватись протягом строку кредитування, визначеного договором. Проте як свідчить Розрахунок та Виписка відсотки за користування кредитом нараховувались банком до 09.02.2025 р. включно, хоча [PERSON] в останній разі користувався кредитними коштами знімав їх з рахунку 12.04.2022 р. Вважаємо, що відсотки за користування кредитом повинні нараховуватись в межах строку надання кредиту (12 місяців), а далі повинна застосовуватись вже відповідальність боржника за прострочення виконання зобов`язання. Отже нарахування позивачем відсотків за користування кредитом у період після 12.04.2023 р. (після 12 місяців з останнього користування кредитними коштами банку 12.04.2022) є неправомірним. Як свідчить Розрахунок станом на 16.04.2023 р. банком нараховано [PERSON] відсотків за користування кредитом у сумі 8 409,40 грн. Позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом у більшій сумі, зокрема, у розмірі 59 979,86 грн., що нараховані банком до 09.02.2025 р. включно, суперечить чинному законодавству та умовам кредитного договору. пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, норми якого додано Законом України № 2120-IX від 15.03.2022, що набрав чинності 17 березня 2022 року, встановлено, що у період дії в Україні воєнного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, такими нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за договорами, (позикодавцем). підлягають списанню кредитодавцем Тобто позикодавець за період з 24 лютого 2022 року по 30 день після припинення воєнного стану зобов`язаний списати позичальнику всі платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, за прострочення грошового зобов`язання. Звертаємо увагу, що у нормі Закону окрім неустойки застосовано такий термін як «інші платежі ». Вважаємо, що до поняття «інші платежі», сплата яких передбачена відповідними договорами, підпадають і відсотки, нараховані АТ «Сенс-Банк» за прострочення виконання [PERSON] грошових зобов`язань. Тобто проценти, що нараховані банком за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачу з 24.02.2022 р. підлягають списанню АТ «Сенс-Банк», а вимога щодо їх стягнення є неправомірною та такою, що прямо суперечить нормам п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в яких зазначила, що підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором документи, які містяться в матеріалах кредитної справи підтверджують отримання ним та ознайомлення та погодження з умовами кредитування, видача коштів підтверджується користуванням відповідачем коштами, наданими виписками, матеріалами кредитної справи (оферти) підтверджено, що всі відносини між відповідачем та Банком , що не врегульовані Угодою, врегульовано Договором (про банківське обслуговування фізичних осіб), який визначає всі інші істотні умови надання та користування Кредитом, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.com.ua ( [INFO] на що позичальник погодився. Вказує, що Для Клієнта\~випущена міжнародна\~платіжна карта\~MasterCard\~DEBIT\~WORLD\~строком дії\~5\~(п`ять\~років)\~з моменту\~випуску (далі\~ Кредитна\~картка).\~Сума встановленої\~Кредитної лінії\~складає 66000,00\~гривень (шістдесят\~шість тисяч\~гривень 00\~копійок)\~Максимальна сума\~Кредиту (Кредитної\~лінії)\~складає 200\~000\~(двісті\~тисяч)\~грн.\~Процентна ставка\~за користування\~Кредитною лінією\~для торгових\~операцій та/або\~операцій зняття\~готівки встановлена\~у розмірі\~35.99%\~Тип процентної\~ставки фіксована.\~Банк взяті\~відповідно до\~Угоди на\~себе зобов`язання\~виконав у\~повному обсязі,\~випустивши кредитну\~картку та\~надавши Відповідачу\~у розпорядження\~кредитні кошти.\~Відповідач кредитну\~картку активував\~та активно\~користувався кредитними\~коштами,\~що підтверджується\~випискою по\~рахунку.\~Відповідач свої\~зобов`язання належним\~чином не\~виконав,\~що призвело\~до виникнення\~заборгованості у\~розмірі 164471,20\~грн (детальний\~розрахунок заборгованості\~доданий до\~позовної заяви),\~з яких:\~104491,34\~грн \~прострочене тіло\~кредиту;\~59979,86\~грн \~відсотки за\~користування кредитом.\~Відповідно до\~виписки по\~рахунку поточному\~рахунку [PERSON] \~ [NUMBER] \~з кредитною\~карткою World\~Debit\~Mastercard\~за період\~з 17.07.2021\~по 09.02.2025,\~яка додана\~до позовної\~заяви,\~всього витрат-133383,57\~грн.,\~всього надходжень\~28892,23\~грн.\~Різниця \~104491,34\~грн.,\~яка є\~простроченим тілом\~кредиту.\~Поточна сума\~заборгованості на\~кінцеву дату\~виписки складає\~164471,20\~грн.,\~в тому\~числі відсотки\~за користування\~кредитом 59979,86\~грн.\~Відповідач у\~відзиві не\~заперечує факт\~укладення угоди\~з банком,\~отримання кредитної картки та користування кредитними коштами в межах відкритої банком відновлювальної кредитної лінії. АТ «Сенс Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 631726710 від 17.07.2021 року в розмірі 164471,20 грн., з яких: прострочене тіло кредиту 104491,34 грн., відсотки за користування кредитом 59979,86 грн. Банк не заявляв вимогу про стягнення з позичальника неустойки за прострочення виконання зобов`язань та нарахувань за ст. 625 ЦК України (річні та інфляційні) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, які є відповідальністю боржника за порушення зобов`язання. Вимоги банку стосуються стягнення з відповідача як позичальника простроченого тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, однак, звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань зі сплати простроченого тіла кредиту та відсотків за користування кредитом або відтермінування таких платежів вказаними нормами не передбачено. Представником відповідача подано до суду заперечення, в яких представник зазначає, що Як свідчать Виписка та Розрахунок [PERSON] в період з 17.07.21 по 12.04.22 використав коштів банку шляхом зняття з рахунку на загальну суму 79 633,60 грн. (дані 5 графи Розрахунку: 45788,00 грн. + 26604,00 грн. + 3 228,00 грн. + 1300,00 грн. + 1476,80 грн. + 1156,80 грн. + 80,00 грн.), а сплатив банку шляхом внесення на рахунок 28 892,23 грн. (дані 6 графи Розрахунку: 2000,00 грн.+ 5100,00 грн.+5100,00 грн.+ 3300,00 грн.+3480,00 грн.+5300,00 грн.+2100,00 грн.+1501,12 грн.+0,91 грн.+10,00 грн.+ 1000,20 грн.), з яких банк 9912,23 грн. відніс у рахунок погашення тіла кредиту (дані 17 графи Розрахунку: 5300,00 грн.+2100,00 грн.+1501,12 грн.+0,91 грн.+10,00 грн+1000,20 грн.), а інші у рахунок погашення процентів за користування кредитом. Таким чином кредит (реальна сума коштів, яку використав [PERSON] в межах кредитного ліміту, шляхом зняття грошей з картки) дорівнює 79633,60 грн., що підтверджується Випискою та Розрахунком. Враховуючи те, що банк у Розрахунку вказує, що позичальником самостійно погашено тіло кредиту у розмірі 9912,23 грн., то тіло кредиту дорівнює 69 721,37 грн. (79633,60 грн. 9912,23 грн.). Таким чином твердження банку про тіло кредиту у розмірі 104 491,34 грн. суперечить первинним документам банку та не підтверджено належними доказами. Фактично як свідчить Виписка та Розрахунок всі інші суми нарахування [PERSON] здійснював банк самостійно шляхом відображення таких операцій по рахунку як «Списання процентів за овердрафт», «Списання процентів за користування кредитом», «Розрахунково-касове обслуговування основної картки (щомісячно, від суми заборгованості на кінець РЦ)». У відповіді на відзив АТ «Сенс Банк» погодився, що умови кредитування [PERSON] передбачали строк користування кредитом 12 місяців: «3.4.2. Строк користування лімітом Кредитної лінії 365 днів, з моменту отримання Клієнтом права використання коштів Відновлювальної кредитної лінії з можливістю пролонгації дії Відновлювальної кредитної лінії (за умови прийняття Банком рішення про пролонгацію).» Як свідчить Виписка останнє користування кредитними коштами [PERSON] здійснив 12.04.2022 р., про що зазначено операція по рахунку як - «Списання переказу коштів з СКР на СКР» в сумі 60.00 грн. Таким чином строк кредитування закінчився 11.04.2023 р. Нарахування процентів за користування кредитом після цієї дати з боку банку є протиправним. Як свідчить Розрахунок станом на 16.04.2023 р. банком нараховано [PERSON] відсотків за користування кредитом у сумі 8 409,40 грн. (дані графи 22 Розрахунку). Позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом у більшій сумі, зокрема, у розмірі 59 979,86 грн., що нараховані банком до 09.02.2025 р. включно, суперечить чинному законодавству та умовам кредитного договору. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що\~17.07.2021 [PERSON] через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернувся до АТ «Альфа-Банк» (далі Банк) із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (який було розміщено на сайті Банку: www.alfabank.ua). Банк прийняв пропозицію Відповідача. Позичальник також підписав довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «6482». Таким чином, 17.07.2021 між Банком та відповідачем було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «RED», мета кредиту споживчі цілі (для особистих потреб); опис послуги надання Банком послуг з обслуговування опис послуги надання Банком послуг Клієнту з обслуговування Кредитної Картки, а також надання Клієнту Кредиту у вигляді Відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого Клієнту Кредиту або його частини, Банк здійснює подальше кредитування Клієнта у межах її ліміту шляхом надання траншів. Для можливості встановлення Відновлювальної кредитної лінії та надання Клієнту Кредиту, Банк на підставі поданих Клієнтом документів та цієї Угоди відкриває поточний рахунок операції за яким можуть здійснювались з використанням електронних платіжних засобів. Такий рахунок, окрім наведеного, призначено для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов Договору та вимог законодавства України. ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) 200000,00 грн; сума встановленої кредитної лінії 66000,00 грн; процентна ставка 35,99 % річних для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World; 30.11.2022 року до ЄДР були внесені зміни про перейменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Зі змісту статуту АТ «Сенс Банк», вбачається, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником прав і обов`язків АТ «Альфа-Банк». Позивач вказує, що Банк в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання в частині надання кредиту, а відповідач, в порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав. З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач станом на 09.02.2025 має заборгованість у загальному розмірі 164471.20 грн, з яких: 104491.34 грн прострочене тіло кредиту; 59979.86 грн відсотки за користування кредитом; 19229.55 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість), 2190.00 грн. - комісія РКО. АТ «Сенс Банк» надіслало на поштову адресу відповідача Вимогу про виконання зобов`язань за Кредитним договором. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зазначеної вимоги. Позивач вказує, що оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, банк звернувся суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у судовому порядку. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, він оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладений на сайті позикодавця, та відповідач підписав його 17.07.2021 одноразовими ідентифікатором, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства, такий договір не був би укладений. Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Зі змісту Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми та обов`язковим до виконання сторонами. У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі №355/558/18 виснувано, що виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20. У матеріалах справи міститься виписка по рахунку, зі змісту якої за період із 17.07.2021 року по 12.04.2022 року відповідач активно користувався наданими банком кредитними коштами, періодично здійснюючи погашення кредиту. Отже, виписка по рахунку є належним та достатнім доказом на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України,\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Разом з тим, оскільки згідно умов укладеного між сторонами договору, банк має право самостійно змінювати встановлений розмір ліміту відновлювальної кредитної лінії (у т.ч. і збільшувати його) та здійснювати договірне списання коштів з рахунку клієнта в розмірі заборгованості за договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення як тіла кредиту, так і простроченого тіла кредиту. При цьому, відповідачем в даному випадку не обґрунтовано з посиланням на вимоги діючого законодавства заборону кредитодавця пред`являти до стягнення суму як самого тіла кредиту, так і простроченої її частки. Разом з тим, суд не погоджується із нарахованою комісією РКО та овердрафтом за кредитним договором з наступних мотивів. Відповідно до пункту 4 частини першої ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої ст.1 та частини другої ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. На підставі частини шостої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своєму правовому висновку в постанові від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, процентів за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі №640/14229/15, від 21 квітня 2021року в справі №677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі №209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15. Частиною першою та другою ст.228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». У справі, що розглядається, в пункті 5.2 акцепту зазначено про комісійну винагороду (у випадку її наявності), а у паспорті споживчого кредиту зазначено, що платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору відсутні. Отже, умови договору, укладеного між сторонами, не містять зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту. Надання кредиту це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, а така дія як надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця. Суд звертає увагу, що комісія РКО є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику та у договорі не зазначено, що вказана послуга надається за умовами договору, а тому сплата позичальником на користь банку вказаної комісії є нікчемною. Окрім того, як убачається з умов кредитного договору, між сторонами не було погоджено овердрафту (поновлювальної форми кредитування, яка б дозволяла клієнту банка використовувати кошти, перевищуючи ліміт), а тому дії банка щодо нарахування заборгованості за овердрафтом не можна вважати правомірними. Оскільки, вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України. З огляду на нікчемність умов угоди в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту та овердрафту, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину, шляхом зарахування вже сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, що забезпечить захист інтересів відповідача. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №461/2857/20. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 09.02.2025 банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за розрахунково-касове обслуговування на загальну суму 2190 грн, а також за овердрафтом 19229.55 грн., що загалом складає 21419.55 грн., яка підлягає вираховуванню із загального розміру заборгованості. Враховуючи викладене вище, до стягнення з відповідача на користь позивача у справі підлягає заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 14305165 грн (164471.2 грн. - 2190 грн. 19229.55 грн.). У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє у зв`язку з їх необґрунтованістю. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає частковому стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у сумі 2106.76 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13510.99 грн суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2025 року між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс» укладений договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року. Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.ч.4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до статті 30 Закону№5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: partial