Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Богуславського районного суду Київської області з даним позовом, в якому просить визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із ним - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачкою по справі - [PERSON] , [INFO] , перебував у шлюбі, зареєстрованому Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 27.04.2007 року. Від шлюбу мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16.07.2019 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. За спільною домовленістю з відповідачкою, діти проживають разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області №74/7 від 07.06.2022 року «Про визначення місця проживання дітей» вирішено визначити місце проживання дітей із батьком, та зобов`язано не чинити перешкод у спілкуванні із матір`ю [PERSON] . Таким чином, діти проживають разом із ним за вищевказаною адресою у його власному будинку, для них створені всі належні умови для проживання, навчання, проведення дозвілля. Він повністю опікується дітьми, займається їх вихованням, слідкує за розвитком та станом здоров`я. Відповідачка проживає за іншою адресою, періодично спілкується із дітьми, але діти мають бажання і надалі проживати разом із батьком, тому просить визначити місце їх проживання з ним як батьком у судовому порядку. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 17 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 9 червня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, також вказала, що проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Богуславської міської ради Калінська О.А. в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідачка повторно в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Так, згідно даних з Єдиного державного демографічного реєстру від 09.05.2024, відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Із поштової кореспонденції, яка міститься у матеріалах справи вбачається, що всі судові повідомленні та процесуальні документи їй надсилалися за вказаною адресою, проте були повернуті до суду із відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, на підставі ст. 128 ЦПК України [PERSON] вважається такою, що повідомлена належним чином про час, день та місце розгляду справи. Відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явилася в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, відзив до суду не подала, позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 27.04.2007 року. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16.17.2019 у справі №358/807/19 шлюб розірвано (а.с.8). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, які містяться у матеріалах справи (а.с.12, 14). Згідно довідки виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області від 29.09.2016 №2910 про склад сім`ї, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним до складу сім`ї зареєстрованих входить [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). [PERSON] , [INFO] , згідно довідки ОЗО Богуславське НВО «Ліцей №3 - Мала академія наук» від 26.12.2023, навчається в 9-А класі (а.с.13). [PERSON] , [INFO] , згідно довідки Комунального закладу Київської обласної ради «Богуславський гуманітарний фаховий коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» від 14.12.2023, навчається на денній формі навчання за кошти фізичних та юридичних осіб з 01.09.2022, термін навчання - до 30.06.2026 (а.с.15). Із копії рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради від 07.06.2022 №74/7 про визначення місця проживання дітей вбачається, що виконавчим комітетом Богуславської міської ради було розглянуто звернення [PERSON] від 30.05.2022, та вирішено: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено ним самим із батьком [PERSON] . Також вирішено позивачу [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні дітей із матір`ю [PERSON] (а.с.17). Допитана у судовому засіданні [PERSON] також підтвердила той факт, що проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за вищезазначеною адресою, із мамою спілкується рідко, так як вона проживає за кордоном. Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради подано до суду висновок про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради 19.06.2024 №180/7. Відповідно до даного висновку, питання надання суду висновку органу опіки та піклування про розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей було попередньо розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11.06.2024. Комісією встановлено, що на час розгляду справи діти вже є неповнолітніми та відповідно до норм законодавства України мають право вільно обирати місце свого проживання. Вирішуючи даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України). Судом встановлено, що предметом спору є визначення місця проживання дитини з батьком, тому щодо визначення місця проживання дитини з батьком суд констатує наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При цьому законодавець не визначив будь-яких альтернатив вибору місця проживання неповнолітньої (чотирнадцятирічної) дитини, як виключно нею самою, що відповідає також і вимогам визначеним ч. 2 ст. 29 ЦК України, згідно яких фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з положеннями ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином спірні відносини між батьками з приводу проживання дитини можуть вирішуватися судом лише, щодо малолітньої (до 14 років), а не неповнолітньої дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За змістом правого висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21(провадження №61-990св23) вказано, що уразі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі, яка переглядається, встановлено, що народився син і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, необхідно було відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №537/5119/15-ц (провадження №61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі №753/6498/15 (провадження №61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22). Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд звертає увагу, що на момент звернення [PERSON] до суду із даним позовом сину [PERSON] виповнилося 14 років, і він самостійно обрав місце проживання із батьком, про що зазначено у рішенні виконавчого комітету Богуславської міської ради від 07.06.2022 № 74/7. На день винесення рішення судом він вже досягнув повноліття, дочці позивача [PERSON] виповнилося 16 років. Таким чином, досягши чотирнадцяти років діти мають право самостійно вільно обирати місце свого проживання, батьки не в праві обмежувати її право вибору місця проживання. Із вищевикладеного суд робить висновок, що діти [PERSON] - син [PERSON] та дочка [PERSON] на день розгляду справи досягли 14-річного віку та, будучи вільними у виборі свого місця проживання, самостійно та добровільно визначили його зі своїм батьком [PERSON] , де й проживають на даний час. Вирішення питання щодо місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, у даному випадку не потребує ухвалення відповідного рішення суду, оскільки дане рішення не породжує жодних юридичних наслідків. Тому суд приходить до вмотивованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані достатніми доказами про наявність спору щодо визначення місця проживання дітей. Враховуючи викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed