Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У червні 2024 року [PERSON] , через представника - адвоката Олійник О.А., звернувся до суду з позовом (з урахування зміни предмету позову від 18.09.2025 року) до [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Самарівської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з грудня 2009 року позивач [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] . Від даних шлюбні відносин сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . З грудня 2012 року шлюбні відносини з відповідачем припинилися через подружню зраду з боку відповідача, а також непорозуміння та втрату почуття поваги і любові один до одного, внаслідок частих сварок в сім`ї через поведінку дружини. Після чергової сварки, відповідач зібрала речі і переїхала проживати до своєї матері в с. Голубівка Самарівського району Дніпропетровської області. Спочатку, після припинення шлюбних відносин, малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживав разом з матір`ю (відповідачкою) в с. Голубівка Самарівського району, з червня 2016 року син став проживати разом із батьком в м. Самар, а через деякий час, відповідач знов забрала дитину до себе, хоча потім фактично переїхала проживати в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, а сина передала на виховання до своєї матері [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім їх сина, відповідачка має четверо малолітніх дітей: [PERSON] , віком приблизно 11 років, [PERSON] , віком приблизно 9-10 років, [PERSON] , віком 6 років і [PERSON] , якому в вересні 2025 року виповниться 1 рік. Діти, окрім останнього, не проживають разом з відповідачкою. З грудня 2024 року [PERSON] , [INFO] , знов став проживати в родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та з 27.12.2024 року був зарахований до 6 класу гімназії № 5 Самарівської міської ради Дніпропетровської області, де проявив себе здібним, уважним, який через прогалини в знаннях, потребує допомоги і контролю дорослих. За час проживання з батьком дитина підвищила рівень свої знань, став навчатися на середньому та достатньому рівні, систематично виконує домашні завдання і відповідально виконує всі доручення. За вказаною вище адресою, в будинку батька, для дитини створені всі належні умови для комфортного проживання та розвитку сина. Саме за адресою свого фактичного проживання дитина має спокійне та стійке середовище, систематично відвідує онлайн уроки, відвідує заняття в спортивній школі в секції по футболу. Спостерігається у сімейного лікаря КНП «Новомосковський (Самарівський) міський центр первинної медико-санітарної допомоги». На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/713/17 від 28.02.2017 року з [PERSON] , нині Виборнова) стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Станом на 09.09.2025 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , складає 52 201,60 грн., що стверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 183/713/17 від 21.08.2017 року по ВП 54599846. Через проблеми з банком у відповідачки, позивачем була списана частина боргу, справжня загальна сума заборгованості на цей час повинна складати 250 113, 60 грн. Відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню ї дитини, взагалі не цікавиться його життям та зовсім не забезпечує дитину матеріально. Крім того, відповідач перешкоджає в реєстрації дитини в належному батьку будинку та не надає своєї згоди, як матір, що створює додаткові перешкоди для батька. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18 липня 2025 року відкрите загальне позовне провадження по справі (а.с. 30). Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року прийнято заяву про зміну предмета позову справі (а.с. 54). Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с.65). Заяви сторін. Позивач та представник позивача підтримали в судовому засіданні позов, надали детальні пояснення по суті позову. Наполягають на позбавленні відповідачки батьківських прав відносно дитини. Позивач зауважує, що відповідач самоусунулась від виховання та утримання дітей, вона не спілкується ні з [PERSON] , ні з іншими дітьми. Відповідач не займається підготовкою до самостійного життя дітей, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не займається вихованням, діти не отримують від матері подарунки ні на день народження, ні на [PERSON] . Відповідач [PERSON] (нині [PERSON] ) у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, додала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та вказала про те, що вчетверте зареєструвала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарівської міської ради Дніпропетровської області Кравченко І.А. підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх, був поданий до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] (нині Виборнової) батьківських прав відносно відносно [PERSON] , [INFO] . Також в судовому засіданні, була заслухана думка неповнолітньої дитини [PERSON] , який надав пояснення та повідомив, що він не зустрічається, не спілкується зі своєю матір`ю, що вона рази два тільки вітала його з днем народження. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з грудня 2009 року позивач [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] . Від даних шлюбні відносин сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09 січня 2012 року, де батьком записаний [PERSON] а матір`ю [PERSON] (а.с. 9). Згідно характеристики [PERSON] від 12.06.2025 року, складеної головою квартального комітету, останній з 1994 року проживає за адресою: [ADDRESS] . За роки проживання проявив себе виключно з позитивного боку, підтримує добрі стосунки як у сім`ї та і в спілкуванні з сусідами. [PERSON] проживає разом з сім`єю. Виховує трьох дітей: син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] [INFO] (а.с.12). На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/713/17 від 28.02.2017 року з [PERSON] , нині Виборнова) стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується виконавчим листом (а.с. 46). Станом на 09.09.2025 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , складає 52 201,60 грн., що стверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 183/713/17 від 21.08.2017 року по ВП 54599846 (а.с. 44-45, 47-48). Згідно довідки ТОВ «Північ Транс» № 44 від 12 червня 2025 року, [PERSON] працює у даному товаристві на посаді водія автотранспортних засобів з 10.07.2024 р., згідно наказу № 147/к від 09.07.2024 р., також додано довідка про доходи [PERSON] (а.с.13-14). Згідно декларації № 0001-Е1КК-9А10 дитини [PERSON] , [INFO] , він має декларацію з сімейним лікарем КНП «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги з 08.01.2025 р., з приводу здоров`я дитини приймає участь батько [PERSON] (а.с. 18). [PERSON] , [INFO] , навчається в дитячо-юнацькій спортивній школі м. Самар на відділенні футболу з травня 2025 р., що підтверджується довідкою № 101 від 13.06.2025 р. (а.с. 19). Батько неповнолітньої дитини - [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався та на обліку у психіатра та нарколога не стоїть (а.с. 16-17). Аналіз всіх поданих письмових доказів, у сукупності з позивача та самої неповнолітньої дитини свідчить про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу позбавлення батьківських прав, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини, а тому має право на звернення до суду з таким позовом. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.155СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання сина, визначених ст. 150 СК України. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконкому Самарівської міської ради фактично з червня 2016 року та через деякий час після проживання з матір`ю з грудня 2024 року [PERSON] разом з неповнолітнім сином проживають окремо від матері дитини за адресою: [ADDRESS] . З бесіди з [PERSON] встановлено, що вихованням, розвитком та утриманням займаються батько та мачуха [PERSON] . Стосунки між ними дружні та люб`язні. Відповідач по справі тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, збереженні її здоров`я. КЗ «Центр надання соціальних послуг» складено висновок щодо психологічного емоційного стану та ставлення [PERSON] , [INFO] , до біологічної матері, [PERSON] , згідно якого встановлено, що у хлопчика спостерігається незначна тривожність. На запитання про матір відповідав неохоче. Зазначив, що він не спілкується зі своєю матір`ю, має на неї образу, не розуміє чому вона не дзвонить. Сказав, що йому краще у родині батька. Мачуху [PERSON] називає мамою та між ними дружні та люб`язні відносини. Його вихованням, коли знаходився у матері, більше займалася бабуся [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 183/713/17 від 21.08.2017 року станом на 09.09.2025 року [PERSON] має борг зі сплати аліментів 53 105, 65 грн. [PERSON] було запропоновано на засіданні комісії з питань захисту прав дитини для з`ясування думки одо доцільності позбавлення її батьківських прав, однак відповідачка по справі не з`явилася. Відповідно до письмових пояснень, [PERSON] ознайомлена з матеріалами справи, зазначила, що проживає окремо від сина [PERSON] з 2024 р., не має постійного прибутку та житла, не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки. Підтверджує, що дитина знаходиться на повному утриманні [PERSON] . Прийняти участь у засіданнях Комісії відмовляється (а.с. 57-60). Розглянувши матеріали справи, документи, які надані службами та установами, що займаються проблемами дітей, члени Комісії з питань захисту прав дитини дійшли висновку, що свідоме ухилення відповідача по справі від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] , створює умови, які шкодять інтересам дитини, позбавляють можливості жити в повноцінній сім`ї. Тому Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 57-60). За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає його законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі викладено та

Outcome: approved