Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Німець О.М. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до відповідача ТОВ «Прикарпатзахідтранс», в якому: стягнути з ТОВ «ПРИКАРПАТЗАХІДТРАНС» на користь [PERSON] заборгованість щодо виплати заробітної плати позивачу в розмірі 36 321,91 грн. (тридцять шість тисяч триста двадцять одна гривня 91 коп.); стягнути з ТОВ «ПРИКАРПАТЗАХІДТРАНС» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.10.2021 по 05.10.2022 в розмірі 139 624,96 грн. (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот двадцять чотири гривні 96 коп.). Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 05.10.2021 [PERSON] отримав наказ №445-ЗВ про припинення трудового договору (контракту) від 05.10.2021 у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП. В даному наказі зазначено, ТОВ "ПРИКАРПАТЗАХІДТРАНС"(далі - Відповідач) зобов`язалось виплатити Позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та здійснити компенсаційні виплати в розмірі одного середньомісячного окладу. Позивач отримав від Відповідача розрахунки із зазначенням, що підприємство боргує [PERSON] 36 321,91 грн. станом на 05.10.2021. А у відділі кадрів Позивачу повідомили, що виплата зазначених коштів затримується, однак, найближчим часом підприємство погасить свій борг. Зазначає, що ТОВ «ПРИКАРПАТЗАХІДТРАНС» станом на сьогодні не виконало свій обов`язок щодо виплати заробітної плати позивачу. В порушення вищевказаних вимог в день звільнення розрахунку з Позивачем проведено не було, такий не здійснений станом на день звернення до суду із даним позовом. З огляду на що, просить стягнути з Відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати, оплати погодинного простою, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 36 321,91 грн. З огляду на затримку Відповідачем проведення з Позивачем розрахунку при звільненні, Відповідач підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 117 КЗпП України в редакції, діючій на час звільнення позивача, без обмеження шестимісячним строком з 05.10.2021 до 05.10.2022. Стверджує, що в Позивача відсутній щомісячний детальний розрахунок заробітної плати, так як Відповідач не відповів на заяву Позивача та адвокатські запити представника Позивача про надання щомісячного детального розрахунку заробітної плати [PERSON] за останні 6 місяців, які передувати даті звільнення. Однак у Позивача наявний розрахунок щодо невиплаченої компенсації за невикористані 24 дні відпустки в розмірі 13 090 грн. А тому сторона позивача вважає за можливе визначити середньоденний заробіток Позивача шляхом вирахування середньої заробітної плати із кількості днів невикористаної відпустки (24 дні). Таким чином, середня заробітна плата за один робочий день Позивача становить 545,41 грн. (13090:24). В судове засідання сторона позивач не з`явився, представник позивача [PERSON] адвокат Німець О.М. подала заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився повторно, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. В судове засідання відповідач не з`явився повторно, повідомлявся про наявність справи за його участі в провадження суду, зокрема шляхом розміщення відповідного повідомлення на вебпорталі Судова влада України. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, повідомлення від останнього про причини неявки до суду не надходили, зі згоди представника позивача, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] наказом №445-ЗВ про припинення трудового договору (контракту), виданим 05.10.2021 ТОВ "ПРИКАРПАТЗАХІДТРАНС», був звільнений за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Цим наказом відповідач зобов`язався виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 24 дні щорічної відпустки та здійснити компенсаційні виплати в розмірі одного середньомісячного окладу. Борг відповідача перед позивачем становить 36 321,91 грн. станом на 05.10.2021, що стверджується відповідними виписками. 16.11.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому заробітної плати. Однак лист повернувся на адресу позивача за терміном зберігання, що підтверджується конвертом та відповідною заявою. 16.11.2021 адвокатом Німець О.М., яка діє в інтересах позивача, надіслано відповідачу адвокатський запит про надання: 1. Детального розрахунку заробітної плати та інших виплат, якщо такі мали місце на дату звільнення позивача, зокрема, але не виключно: розмір окладу заробітної плати, розмір компенсації за невикористані дні відпустки, розмір інших виплат та їх джерело, якщо такі мали місце. 2.Щомісячного детального розрахунку заробітної плати позивача за останні 6 місяців, які передувати даті звільнення. 3.Інформацію щодо розміру та складових заробітної платні позивача. 4. Інформацію, яка тривалість щорічної відпустки на посаді, яку займав позивач. Чи надавав позивач письмову згоду на виплату йому компенсації за невикористану відпустку. 5.Інформацію з якої причини з позивачем не проведені усі розрахунки на дату звільнення та коли саме будуть такі розрахунки проведені. Однак лист повернувся за терміном зберігання. 31.08.2023 адвокат Німець О.М. звернулася до Відповідача з адвокатським запитом за допомогою електронної пошти, однак, за твердженням сторони позивача, відповіді на нього не отримала. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованість з виплати заробітної плати. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності регулює законодавство про працю. Відповідно до статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Частиною першою статті ст.115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За нормами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу при звільненні нарахована до виплати грошова компенсація за невикористані 24 дні щорічної відпустки та компенсаційні виплати в розмірі одного середньомісячного окладу (прим. борг відповідача перед позивачем становить 36 321,91 грн. станом на 05.10.2021), які у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, з вини відповідача фактично не виплачені. Вказане твердження відповідачем не спростовано, підтвердження виплати позивачу грошової суми у 36 321,91 грн., зазначеної у вищеописаних виписках, станом на момент пред`явлення позивачем позову та ухвалення судом рішення у справі відсутнє. Тож, суд вважає наявими підстави для задоволення розглядуваної вимоги позивача, й присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати позивачу в сумі 36 321,91 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21). Разом з тим, відповідальність роботодавця за ч.1 ст.117 КЗпП України (в редакції, діючій на момент звільнення Позивача) перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не була обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, текст ст.117 КЗпП України викладено в новій редакції. З набранням чинності вказаним Законом, ч.1 ст.117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Статтею 58 Конституції України регламентовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи наведене, з огляду на затримку Відповідачем проведення з Позивачем розрахунку при звільненні, Відповідач підлягає відповідальності за ч.1 ст.117 КЗпП України в редакції, діючій на час звільнення Позивача, без обмеження шестимісячним строком з 05.10.2021 до 05.10.2022. Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 роз`яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. В Позивача відсутній щомісячний детальний розрахунок заробітної плати, так як Відповідач не відповів на заяву Позивача та адвокатські запити представника Позивача про надання щомісячного детального розрахунку заробітної плати [PERSON] за останні 6 місяців, які передувати даті звільнення. 12.08.2025 судом постановлено ухвалу, якою витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» (місце знаходження: 33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Котляревського, будинок 18) щомісячний детальний розрахунок заробітної плати [PERSON] за період з 01.04.2021 по 05.10.2021 та довідку про заборгованість по заробітній платі на час звільнення [PERSON] . Станом на дату ухвалення судового рішення у справі, попри отримання відповідачем вищевказаної ухвали в Електронному суді, така виконаною не є. Тож, суд приймає до уваги розрахунок, наданий стороною позивача, який здійснено наступним чином. Невиплачена компенсація за невикористані позивачем 24 дні відпустки становить 13 090 грн. Абзацом другим статті 21 Закону України «Про відпустки» визначено, що порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розділу 2 порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Тож, середньоденний заробіток Позивача був визначений стороною позивача шляхом вирахування середньої заробітної плати із кількості днів невикористаної відпустки (24 дні): середня заробітна плата за один робочий день Позивача становить 545,41 грн. (13090:24). Кількість днів за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 05.10.2021 по 05.10.2022 складає 256 робочих днів (жовтень 2021 року - 17 робочих днів, заробітна плата 9 271,97 грн., листопад 2021 року - 22 робочі дні, заробітна плата 11 999,02 грн. грудень 2021 року - 22 робочі дні, заробітна плата 11 999,02 грн., січень 2022 року - 19 робочих днів, заробітна плата 10 362,79 грн., лютий 2022 року - 20 робочих днів, заробітна плата 10 908,20 грн., березень 2022 року - 23 робочі дні, заробітна плата 12 544,43 грн., квітень 2022 року - 21 робочий день, заробітна плата 11 453,61 грн., травень 2022 року - 22 робочі дні, заробітна плата 11 999,02 грн., червень 2022 року - 22 робочі дні, заробітна плата 11 999,02 грн., липень 2022 року - 21 робочий день, заробітна плата 11 453,61 грн., серпень 2022 року - 22 робочі дні, заробітна плата 11999,02, вересень 2022 року - 22 робочі дні, заробітна плата 11 999,02 грн., жовтень 2022 року - 3 робочі дні, заробітна плата 1636,23 грн.). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 139 624,96 грн. (256 робочих днів*545,41 грн.) Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обґрунтованими, не спростовані відповідачем, шляхом надання контррозрахунку, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку з дня звільнення (з 05.10.2021) по 05.10.2022 в сумі 139 624,96 грн. підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, оскільки з вини відповідача порушено, визначені ст. 116 КЗпП України строки виплати позивачу, належних йому сум при звільненні, такі не є виплаченими станом на день ухвалення рішення, а отже відповідач крім вказаних сум зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати вказаних сум, однак в межах заявлених позовних вимог, будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3028 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved