Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що 17.10.2024 року [PERSON] уклав із ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» кредитний договір №18020-10/2024, який відповідач підписав одноразовим ідентифікатором, надісланим йому на номер мобільного телефону. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у безготівковій формі шляхом перерахування суми кредиту за реквізитами платіжної карти. 22.01.2025 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22012025/2, відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників. Відповідно до реєстру боржників від 22.01.2025 року до договору факторингу №22012025/2 від 22.01.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 20345,25 грн., з яких 7500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7276,5 грн. сума заборгованості за процентами, 5568,75 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 22.01.2025 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафник санкцій. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 20345,25 грн. з яких: 7500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7276,5 грн. сума заборгованості за процентами, 5568,75 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями, а також судові витрати. 16.10.2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». У відзиві посилається на те, що позивач не довів перехід до нього права вимоги до відповідача, оскільки не надав копію договору факторингу та докази оплати договору факторингу. При цьому, зазначає, що договір факторингу укладено ще до виникнення кредитних правовідносин між відповідачем та первісним кредитором. Також, відповідач посилається на недопустимість стягнення штрафних санкцій з огляду на положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Крім того, відповідач посилається на те, що сума заборгованості нарахована неправильно, поза межами 30 календарних днів строку дії кредиту. При цьому, відповідач зазначає про те, що денна процентна ставка за споживчим кредитом не може перевищувати 1%. Також, відповідач посилається на відсутність доказів видачі йому кредитних коштів. Крім того, відповідач послався на нікчемність умов договору щодо стягнення комісії. 21.10.2025 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що вважає поданий відзив на позовну заяву безпідставним та необґрунтованим. Позивач посилається на те, що кредитний договір укладено з відповідачем у передбачений законодавством спосіб, з використанням одноразового ідентифікатора позичальником. Надання кредиту позичальнику здійснено у безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником під час укладення договору. Переказ коштів здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури. Щодо відступлення права вимоги, позивач послався на те, що укладення договору факторингу підтверджено наданими ним доказами. В судове засідання представник позивача не з`явився, у відповіді на відзив прохав розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. У відзиві на позовну заяву прохав у разі своєї неявки у судове засідання перенести розгляд справи на іншу дату. Втім, причини своєї неявки суду не повідомив, жодних поважних причин неявки не навів. За таких обставин, враховуючи положення ст.223 ЦПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 17.10.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №18020-10/2024, який підписано електронним підписом позичальника «W241», шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону./а.с.6-9/ Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. За умовами договору ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» надає кредит у розмірі 7500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно п.1.2 договору мета отримання кредиту: на власні потреби. Строк надання кредиту - на 120 днів. Дата надання кредиту 17.10.2024. Наданий кредит відповідач зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 13.02.2025 року. Згідно п.1.4 договору за користування кредитом нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Денна процентна ставка становить 0,99% та застосовується у межах строку кредитування. Також, позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, у якому передбачено, що сума кредиту становить 7500 гривень, строк кредитування становить 120 днів, мета отримання кредиту на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, процентна ставка 0,99% в день, що становить 361,35% річних, загальні витрати за кредитом 8910 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 16410 грн. за весь строк користування кредитом. /а.с.11-12/ Наведені умови договору спростовують твердження відповідача у відзиві про те, що строк дії договору становить 30 календарних днів, а процентна ставка перевищує 1%. Як вже зазначалося, умови договору чітко встановлюють, що строк кредитування становить 120 днів, а процентна ставка за користування кредитом - 0,99% на день. Так само, неспроможними є аргументи відповідача про нікчемність умов договору, які передбачають стягнення комісії. З умов наданого договору убачається, що вони взагалі не передбачають стягнення комісії, і позивач не заявляє відповідних позовних вимог. Факт надання кредитних коштів у сумі 7500 гривень підтверджується повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК» (фінансової установи, яка надає платіжні послуги відповідно до ліцензії НБУ) про проведення успішного переказу коштів на суму 7500 грн. на маску картку № [NUMBER] . /а.с.13/ Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконував. В період з 17.10.2024 року до 22.01.2025 року утворилася заборгованість в сумі 20344,75 грн., з яких 7500 грн. заборгованість за кредитом, 1707 грн. заборгованість за процентами, 5568,75 грн. заборгованість за простроченими процентами, 5569 грн. заборгованість за штрафами, що підтверджується розрахунком заборгованості. /а.с.14/ Заборгованість нарахована в межах строку дії кредитного договору 120 днів. В подальшому\~22.01.2025\~року ТОВ\~«АВАНС КРЕДИТ»\~та ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція \~з повернення\~боргів» уклали\~договір факторингу\~№22012025/2,\~на підставі\~якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №18020-10/2024 з сумою заборгованості 20345,25 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору факторингу, актом прийому-передачі реєстру боржників, платіжною інструкцією на підтвердження оплати за договором факторингу, витягом з реєстру боржників. /а.с.16-18, 19, 20, 21/ Наведене спростовує твердження відповідача про те, що позивач не довів перехід до нього права вимоги, а також про те, що договір факторингу укладено раніше за кредитний договір. Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Водночас, суд вважає слушними заперечення відповідача щодо нарахування штрафів за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність у випадку прострочення позичальником терміну сплати чергового платежу передбачена п.5.3 укладеного кредитного договору. Згідно вказаного пункту договору у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в графіку платежів, або його сплати не у повному обсязі, товариство у перший день прострочення нараховує клієнту штраф у розмірі 100% від суми несплаченого у встановлені графіком платежів строки платежу. Штраф нараховується за порушення по кожному платіжному (розрахунковому періоду) окремо. Загальний розмір нарахованого штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування. Разом з тим, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року №2120-ІХ, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з позичальника штрафів в сумі 5568,75 грн., нарахованих кредитором за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, задоволенню не підлягають. Також, суд звертає увагу на те, що суми заборгованості заявлені позивачем до стягнення з відповідача дещо відрізняються від сум, зазначених у розрахунку заборгованості. Так, позивач просить стягнути з відповідача 7276,5 грн. заборгованості за процентами. Втім, у доданому до позову розрахунку зазначено, що заборгованість за процентами становить 1707 грн., заборгованість за простроченими процентами становить 5568,75 грн., а всього 7275,75 грн. Тобто, різниця між сумою заявленою у позові та зазначеною у розрахунку заборгованості, становить 0,75 грн. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягають задоволенню частково, в межах доведеної суми 7275,75 грн. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заявленого позову, стягнувши з відповідача 7500 грн. заборгованості за тілом кредиту та 7275,75 грн. заборгованості за процентами, а всього 14775,75 грн. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог ст.141 ЦПК України. Зважаючи на те, що розмір задоволених позовних вимог становить 72,6% від заявленої ціни позову, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, становить 2198,33 грн. (з розрахунку: 3028 грн. х 72,6/100=2198,33 грн.)

Outcome: partial