Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

08.09.2025 до Вільнянського районного суду Запорізької області на підставі ухвали Олександрівського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшла цивільна справа № 331/4634/25. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08.09.2022 між сторонам укладено договір № 10981845 про навчання у закладі вищої освіти, невід`ємним додатком до якого є договір № 275.03-1/91 від 08.09.2022 про надання освітніх послуг, що передбачає фінансові зобов`язання щодо оплати освітньої послуги. 09.09.2022 наказом Національного університету «Запорізька політехніка» № 405-С відповідача зараховано на 1 курс денної форми навчання за освітнім ступенем «бакалавр», спеціальність 275.03 «Транспортні технології (на автомобільному транспорті)». За приписами п. 3 розділу II договору, замовник зобов`язаний своєчасно вносити плату за надання платної освітньої послуги у розмірах, терміни та у порядку, встановлених цим договором. Відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 43367,00 грн. Представник позивача зазначив, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», здобувач може бути відрахований із закладу за порушення умов договору. Просить стягнути із [PERSON] на користь Національного університету «Запорізька політехніка» суму заборгованості по оплаті за навчання у розмірі 43367,00 грн та судові витрати у сумі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 15.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.10.2025 через систему «Електронний суд» позивачем подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. На позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. 24.11.2025 до суду відповідачем надіслано заяву, у якій [PERSON] зазначив, що позов не визнає. Зазначив, що неодноразово як учасник бойових дій звертався до Національного університету «Запорізька політехніка» із проханням переведення на безкоштовну форму навчання, заяву обіцяли розглянути, претензій не висували, відповідач був певен, що його прохання задоволено. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. 28.11.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача надіслано відповідь на відзив, у якій зазначено, що вступ позивача до закладу вищої освіти здійснювався на підставі мотиваційного листа без складання вступних випробувань. Такий формат вступу передбачає виключно можливість зарахування на місця за кошти фізичних та/або юридичних осіб, що прямо визначено умовами прийому. Під час подання документів, відповідач власноруч підписав заяву, у якій підтвердив свою участь у конкурсі лише на контрактні місця та був належним чином повідомлений про неможливість переведення в межах вступної кампанії на місця державного або регіонального замовлення. Звернення із заявою про переведення на безкоштовне навчання не означає автоматичного задоволення такого прохання. Процедура переведення передбачає розгляд заяви, наявність вакантних бюджетних місць, відповідність студента необхідним критеріям та обов`язкове офіційне повідомлення про прийняте рішення. Відповідач не отримував жодного підтвердження про ухвалення рішення щодо переведення, відтак не мав підстав вважати себе студентом бюджетної форми навчання. Відповідач і надалі користувався освітніми послугами, не маючи підтвердження про зміну умов навчання. Відсутність підтвердження виключає можливість добросовісного припущення про переведення на безкоштовну форму. Інформація про суму заборгованості була відома відповідачу, оскільки [PERSON] у 2024 році звертався до деканату транспортного факультету з проханням про розстрочення суми заборгованості. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 08.09.2022 між [PERSON] та Національним університетом «Запорізька політехніка» укладено договір № 10981845 про навчання у закладі вищої освіти, за умовами якого заклад бере на себе зобов`язання зарахувати вступника на навчання на перший курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти ступеню «бакалавр» на перший курс за денною формою навчання освіти, за освітньою програмою: Організація перевезень і логістичне управління на автомобільному транспорті, за спеціальністю: 275.03 «Транспортні технології (на автомобільному транспорті)», строком до 01.07.2027. 08.09.2022 між сторонами укладено договір № 275.03-1/91 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, який є невід`ємним додатком до договору про навчання у закладі вищої освіти від 08.09.2022 № 10981845, предметом якого є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу закладом. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання, включаючи виготовлення документа про освіту та додатка до нього, становить 68000,00 грн. Матеріали справи містять: - заяву [PERSON] від 06.08.2022, зі змісту якої вбачається, що відповідач претендує на участь у конкурсі виключно на місця за кошти фізичних та/або юридичних осіб, повідомлений про неможливість переведення в межах вступної кампанії на місця державного або регіонального замовлення; - заяву [PERSON] від 31.01.2024 про розстрочення суми боргу у розмірі 25500,00 грн. за навчання за III семестри. Із особистої картки студента/слухача від 08.08.2025, [PERSON] має заборгованість по оплаті навчання у розмірі 43367,00 грн. У своїй заяві від 18.11.2025 відповідач [PERSON] зазначив, що неодноразово звертався до позивача із проханням про переведення його на безкоштовну форму навчання, однак будь-яких доказів щодо зазначеного суду не надав. За приписами ч. 1 ст. 79 Закону України «Про освіту»\~передбачено, що джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути: плата за надання освітніх та інших послуг відповідно до укладених договорів; плата за науково-дослідні роботи (послуги) та інші роботи, виконані на замовлення підприємств, установ, організацій, інших юридичних та фізичних осіб; добровільні внески у вигляді коштів, матеріальних цінностей, нематеріальних активів, одержаних від підприємств, установ, організацій, фізичних осіб; інші джерела, не заборонені законодавством. Розмір та умови оплати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, за надання додаткових освітніх послуг встановлюються договором. Плата може вноситися за весь строк навчання, підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації, надання додаткових освітніх послуг повністю одноразово або частинами - щомісяця, що семестру, щороку. Заклад освіти має право змінювати плату за навчання (в частині залишку несплаченої суми) у порядку, передбаченому договором, не більше одного разу на рік і не більш як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік. Договір укладається між закладом освіти і здобувачем освіти (його законними представниками) та/або юридичною чи фізичною особою, яка здійснює оплату. Інші питання оплати навчання, підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації, додаткових освітніх послуг у закладах освіти регулюються законодавством. Відповідно до ч. 1 ст.\~71\~Закону України\~«Про вищу\~освіту» передбачено, що фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. [PERSON] має заборгованість за договором про надання послуг у розмірі 43367,00 грн, іншого матеріалами справи не спростовано. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~ ст. 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч. ч.1,3\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України,\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу\~ст. 80 ЦПК України\~передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду\~від 08.08.2019 у справі № 450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У ч. 3 ст. 2 ЦПК України,\~однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у\~ст.12 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України\~підставою виникнення зобов`язань, зокрема, є договір. Згідно ст. ст. \~525,\~526,\~530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Статтею 599 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1\~ст. 611 ЦК України\~встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається зі\~ст. 901 ЦК України,\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до\~ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач у заяві від 18.11.2025, яка надішла до суду 24.11.2025, зазначив, що він звільнений від сплати судового збору, однак будь-яких документів на підтвердження зазначеного не надав. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved