Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гінгуляк Ю.В. звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вище зазначеним. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 11.06.2024 року під час виконання відповідачем своїх трудових обов`язків, а саме перевезення вантажу, на території автомобільної дороги Н-10, Стрий-Чернівці-Мамалига, 245 км.+906, був зупинений головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області для перевірки транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: [NUMBER] , що належить [PERSON] під час перевірки виявлено порушення вимог ст.ст.34, 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме при виконанні міжнародних перевезень вантажу, відсутня роздруківка з цифрового тахографа на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія [PERSON] в період з 09.06.2024 року 04:53 год. Відсутній бланк підтвердження діяльності. За результатами перевірки складено Акт №055913 від 11.06.2024 року, на підставі якого винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №073483 від 23.07.2024 року, якою накладено штраф на позивача за порушення вимог законодавства в розмірі 34000,00 грн. 29.07.2024 року позивач даний штраф сплатив. 16.10.24 року [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] з заявою про звільнення та 26.10.2024 року позивачем винесено наказ №17-к, яким відповідача звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. З вказаним наказом [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. Як наслідок, [PERSON] наніс матеріальні збитки роботодавцю в особі ФОП [PERSON] в сумі 34000,00 грн. В зв`язку з цим, вважає, що вина у вчиненні правопорушення покладається на відповідача, оплату штрафу проводив ФОП [PERSON] , як роботодавець та власник транспортного засобу, а тому за позивачем збереглося право регресивної вимоги до водія виходячи з наступного. Згідно наказу №1 від 11.01.2024 року [PERSON] прийнятий на роботу до ФОП [PERSON] на посаду водія, що винесений на підставі заяви відповідача про прийняття на роботу. Згідно наданої водієм [PERSON] розписки від 11.01.2024 року, останньому роз`яснено його права та обов`язки, проінформовано про умови праці, його право на пільги та компенсації за роботу у відповідних умовах. Відповідач ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, проінструктовано з правилами техніки безпеки. Також 12.01.2024 року був ознайомлений з посадовою інструкцією водія, оскільки вона підписана ним власноруч. Згідно пунктів 2.2, 2.9 розділу 2 інструкції водія, затвердженої ФОП [PERSON] водій зобов`язаний виконувати вимоги правил дорожнього руху, правил перевезення вантажів та пасажирів, оформлювати дорожню документацію. Пунктами 4,2, 4,3 Розділу 4 вказаної інструкції, водій несе відповідальність за правопорушення, скоєні в процесі своєї діяльності та за завдання матеріальної шкоди. Договором про повну матеріальну відповідальність від 12.01.2024 року, а саме п.1 визначено, що Працівник, що займає посаду водія і виконує роботу, пов`язану із перевезенням, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану Власнику. Пунктом 5 визначено, що у разі припинення трудових відносин між власником та працівником, працівник зобов`язується відшкодувати вартість завданої шкоди в повному обсязі. А тому, штрафи, пов`язані із порушенням ПДР та ЗУ «Про автомобільний транспорт», водій має компенсувати роботодавцю зі своїх коштів, оскільки зобов`язаний контролювати та забезпечувати коректну роботу бортових пристроїв, в тому числі цифрового тахографа та надавати на вимогу інспектора відділу державного контролю з безпеки на транспорті відповідну інформацію. Згідно усного пояснення відповідача, яке було надано у зв`язку із вимогою позивача сплатити адміністративно-господарський штраф, останній повідомив, що не бажає сплатити штраф власним коштом. Таким чином, досудове врегулювання спору було проведено, оскільки відповідач в категоричній формі відмовився сплати понесені позивачем збитки в добровільному порядку. А тому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених збитків, у зв`язку із сплатою адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн. Крім цього просить відшкодувати сплачені позивачем судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.01.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03.03.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивач, в судове засідання не з`явилися, однак представником позивача через систему «Електронний суд» до суду була надіслана заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, а також не заперечували щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явився, будучи повідомленим про час, день та місце розгляду справи належним чином; відомостей про поважність причин неявки до суду не надав. Відповідачем копію вказаної вище ухвали суду з копіює позовної заяви та доданими до неї документами було отримано, проте повістки про виклики до суду повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Заочним рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.04.2025 року позов [PERSON] , поданий представником позивача адвокатом Гінгуляком Юрієм Васильовичем до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, задоволено. 02.06.2025 року представник відповідача адвокат Гуйван Н.І. звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 05.08.2025 року скасовано заочне рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.04.2025 року. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками. Визначено відповідачам строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст.178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст.179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 24.09.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що згідно наказу №1 від 11.01.2024 року [PERSON] прийнятий на роботу до ФОП [PERSON] на посаду водія. Згідно наданої водієм [PERSON] розписки від 11.01.2014 року, останньому роз`яснено його права та обов`язки, проінформовано про умови праці, його право на пільги та компенсації за роботу в відповідних умовах. Відповідач ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, проінструктований з правилами техніки безпеки. 12.01.2014 року [PERSON] був ознайомлений з посадовою інструкцією водія. Згідно пунктів 2.2, 2.9 розділу 2 посадової Інструкції водія, затвердженої ФОП [PERSON] від 12.01.2024 року, водій зобов`язаний виконувати вимоги правил дорожнього руху, правил перевезення вантажів та пасажирів, оформлювати дорожню документацію. Пунктами 4.2, 4.3. Розділу 4 вказаної вище Інструкції, водій несе відповідальність за порушення, скоєні в процесі своєї діяльності та за завдання матеріальної шкоди. Договором про повну матеріальну відповідальність від 12.01.2024 року, а саме п.1 вказаного Договору визначено, що Працівник, що займає посаду водія і виконує роботу, пов`язану із перевезенням, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану Власнику. П.5 вказаного Договору визначено, що у разі припинення трудових відносин між власником та працівником, працівник зобов`язується відшкодувати вартість завданої шкоди в повному обсязі. А тому штрафи, пов`язані з порушенням Правил дорожнього руху та ЗУ «Про автомобільний транспорт», на думку Позивача водій має компенсувати роботодавцю зі своїх коштів, оскільки зобов`язаний контролювати та забезпечувати коректну роботу бортових пристроїв, в тому числі цифрового тахографа, та надати на вимогу інспектора відділу державного контролю з безпеки на транспорті відповідну роздруківку на паперовому носії, яка у нього була в наявності на момент зупинки. Також зазначив, що факт наявності у Відповідача на момент перевірки та складання Акту вказаної роздруківки Позивачем не доведено, крім того згідно Акту проведення перевірки про відсутність вкладень конверта (пакування) від 07.01.2025 року підписано керівником та працівниками апарату Сокирянського районного суду виявлено відсутність додатку до вказаної позовної заяви, а саме: Додаток №14 Копія протоколу повірки тахографа.Згідно викладених обставин, позивач не скористався своїм правом на оскарження постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.07.2024 року №073483 та 29.07.2024 року сплатив штраф у повному розмірі, а Відповідач був звільнений за власним бажанням на підставі заяви від 16.10.2024 року, при цьому при звільнені жодних претензій та вимог щодо завданої Позивачу матеріальної шкоди пов`язаної з виконанням Відповідачем своїх посадових обов`язків заявлено не було, в іншому випадку якби така була, вона була б стягнута з заробітної плати Відповідача при звільненні, оскільки пунктом 5 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 12.01.2024 року визначено, що у разі припинення трудових відносин між власником та працівником, працівник зобов`язується відшкодувати вартість завданої шкоди в повному обсязі. Крім того, пунктом 4 даного Договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальність, якщо збиток заподіяно не з його вини. В той же час Позивач на обґрунтування заявленим позовним вимогам посилається на законодавство, яке регулює питання матеріальної відповідальності працівників за шкоду завдану підприємству. Як зазначалося вище, виходячи зі змісту п.п.2.2,. 2.9.розділу 2 посадової інструкції водія, затвердженої ФОП [PERSON] від 12.01.2024 року, штрафи, пов`язані з порушенням Правил дорожнього руху, правил перевезень вантажів, [PERSON] повинен оплачувати зі своїх коштів, оскільки зобов`язаний контролювати та забезпечувати коректну роботу тахографа, в тому числі і надавати на вимогу інспектора ДСУ з безпеки на транспорті роздруківку на паперовому носії з тахографу та іншу супровідну документацію, надану йому роботодавцем перед виходом в рейс. В даному випадку зміст завдань та обов`язків працівника згідно вказаної Інструкції намірено перекручено Позивачем, оскільки п.2.2. Інструкції визначено: виконує вимоги правил дорожнього руху, правил перевезень вантажів та пасажирів. Пункт 2.9. Інструкції оформлює дорожню документацію. У той же час, згідно п.4 Інструкції водій автотранспортних засобів несе відповідальність: 4.1. за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, що передбачені цією посадовою Інструкцією. 4.2. за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності; 4.3. за завдання матеріальної шкоди. Зазначає, що Відповідач не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та правил перевезення вантажу, пасажирів. Постанову про застосування адміністративного-господарського штрафу №073483 від 23.07.2024 року було винесено стосовно Позивача за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме за порушення відповідальність за яке передбачена абз.6. ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З аналізу вищезгаданих пунктів посадової інструкції на думку Позивача є підстави вважати, що обов`язок оплати штрафів, пов`язаних з порушенням правил перевезень, та порушень встановлених Законом України «Про автомобільний транспорт» розповсюджується на водія. За таких підстав у відповідача наявна повна матеріальна відповідальність. Такий висновок Позивача суперечить нормам вказаного Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» несуть виключно ПЕРЕВІЗНИКИ, а не водії чи інші особи. За загальним правилом відповідальність за порушення Правил дорожнього руху несе водій, який керував автомобілем у момент вчинення правопорушення, а не власник авто. Однак, якщо власник передав авто іншій особі, відповідальність може лягти на нього, якщо він не доведе, що за кермом був інший водій. Вказане порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», за яке притягнуто до відповідальності Позивача не є за своєю природою порушенням Правил дорожнього року. Так, згідно п.4 Посадової інструкції водій несе відповідальність: за неналежне виконання або невиконання свої посадових обов`язків що передбачені цієї посадовою інструкцією, за правопорушення скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, за завдання матеріальної шкоди. Відповідач не порушував правил дорожнього руху і в даному випадку не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, не завдав будь якої матеріальної шкоди Позивачу в розумінні статті 130 КЗпП, згідно якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Таким чином у Позивача відсутнє право вимоги відшкодування матеріальних збитків Відповідачем, за правопорушення вчинене Позивачем, і за яке Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Ухвалою суду від 20.10.2025 року закрито підготовче провадження по справі. Справа призначена до судового розгляду. Станом на день ухвалення рішення відповідач Представник позивача та позивач, своїм правом не скористався, відповідь на відзив не подали, жодних пояснень або заперечень в будь-якій іншій формі від них на адресу Сокирянського районного суду Чернівецької області не надходило. Представник позивача та позивач, в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час, день та місце розгляду справи належним чином; відомостей про поважність причин неявки до суду не надали. Представник відповідача та відповідач в судове засідання також не з`явилися, однак представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі, свої заперечення проти задоволення вказаного позову підтримують, просять врахувати обґрунтування надані у відзиві на вказану позовну заяву. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження №14-144цс 18). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України № [NUMBER] виданого 30.11.2023 року, орган, що видав 7310 та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії витягу з реєстру Мамалигівської територіальної громади №2024/011381871 від 19.09.2024 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 16.07.1999 року Садгірським РВ УМВС України в Чернівецькій області та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові відповідача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії довідки про реєстрацію місця проживання та відповіді на запит суду №5/19-18 від 08.01.2025 року виданих старостою Романковецького старостинського округу Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем ФОП [PERSON] та працював на посаді водія автотранспортних засобів з 11.01.2024 року. На підставі заяви відповідача було видано наказ №1. Відповідно до умов трудового договору відповідач зобов`язався точно, своєчасно і в повному обсязі виконувати всі покладені на нього трудові обов`язки, сумлінно виконувати всі вказівки і розпорядження роботодавця, дотримуватися трудової дисципліни і правил внутріщнього трудового розпорядку. Того ж дня відповідачем було підписано згоду на збір та обробку його персональних даних з метою ведення кадрового діловодства для здійснення прав та виконання обов`язків у сфері трудових правовідносин відповідно до колективного договору та КЗпП України у вигляді інформаційних баз програм «1С» та картотеки особових карток та розписку, з якої вбачається, що відповідачу роз`яснено його права та обов`язки, проінформовано про умови праці, його право на пільги та компенсації за роботу у відповідних умовах, ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, проінструктовано з правилами техніки безпеки. Відповідач [PERSON] 12.01.2024 року ознайомлений з посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів та згідно пунктів 2.2, 2.9 Розділу 2 зобов`язаний виконувати вимоги правил дорожнього руху, правил перевезення вантажів та пасажирів, а також оформлювати дорожню документацію. Розділом 4 встановлена відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності та завдання матеріальної шкоди. Також 12.01.2024 року з відповідачем укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого працівник, що займає посаду водія і виконує роботу, безпосередньо пов`язану із перевезенням, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану Власнику. Що у разі припинення трудових відносин між власником та працівником, працівник зобов`язується відшкодувати вартість завданої шкоди в повному обсязі. З матеріалів справи судом встановлено, що 11.06.2024 року головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті Сабчук А.М. була проведена перевірка на а/д Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига, належного [PERSON] автомобіля марки RENAULN, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . За наслідками проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №055913 від 11.068.2024 року, в якому зафіксовано порушення: на момент проведення перевірки відсутні документи, визначені статтею 34, 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», та зазначено, що перевізник не забезпечив виконання водієм вимог цього закону, а саме: відсутня роздруківка з цифрового тахографа на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія [PERSON] в період з 09.06.2024 року 04:53 год. по 11.06.2024 року 04:04 год., відсутній бланк підтвердження діяльності за вищевказаний період. У графі "Пояснення водія про причини порушень" акта перевірки зазначено: "Водій з актом ознайомлений, від письмових пояснень та підпису відмовився". Листом №51855/42/24-24 від 18.06.2024 року позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення до відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області. На підставі акту перевірки відповідачем винесено постанову від 23.07.2024 року №073483 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 грн за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.6 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт. Суд погоджується з винесеною постановою Відділом державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті від 23.07.2024 року №073483 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу та вважає постанову обґрунтованою. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ, який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень. У силу статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник, окрім іншого, повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства. Згідно з ч.1 ст.53 Закону України "Про автомобільний транспорт" організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень. Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи. Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв. Так, частиною першою статті 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України. А частиною другою цієї статті передбачено, що контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством /частина третя статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт". За змістом пункту 1.5 розділу I наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 "Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106 (надалі - Положення №340), робочий час водія - час, протягом якого водій зобов`язаний виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв. Вимоги Положення №340, згідно з пунктом 1.3 цього Положення, поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (надалі - Інструкція №385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції №385, ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Згідно з пунктом 1.4 Інструкції №385, картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв. Відповідно до пункту 3.1 Інструкції №385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР. Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів (п. 3.3 Інструкції №385). Статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (надалі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Згідно з абзацом першим пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Підпунктом 54 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт. Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2025 р. № 141 (надалі - Порядок №141). Пунктом 5 Порядку №141 зазначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт. Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку. Згідно з пунктом 13 Порядку №141, виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. Пунктом 16 Порядку №141 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Відповідно до пунктів 17, 19 Порядку №141, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт, виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5; З аналізу наведених вище норм слідує, що за відсутності роздруківки з цифрового тахографа на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок, бланка підтвердження діяльності водія, відповідальність за яке передбачена статтями 53, абз.6 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 53 Закону України Про автомобільний транспорт документів, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення вантажів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт. Такі висновки наведені у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №120/554/23 та враховані судом. У даному випадку підставою для притягнення позивача до відповідальності є виявлений та зафіксований в акті від 11.06.2024 року №055913 факт порушення ст.53 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: відсутності роздруківки з цифрового тахографа на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок за період з 09.06.2024 року 04:53 год по 11.06.2024 року 04:04 год. час UTC або бланка підтвердження діяльності водія [PERSON] . Суд зазначає, що позивач жодним чином не спростовував, не заперечував та оскаржував достовірність інформації в акті перевірки про відсутність у водія на момент проведення рейдової перевірки роздруківки даних роботи водія за вище зазначений період. Позивач у позовній заяві також не заперечує, що транспортний засіб позивача на момент проведення рейдової перевірки був обладнаний цифровим повіреним контрольним пристроєм (тахографом). У свою чергу, порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, визначається нормами Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (зі змінами від 21.03.2025 року №532). Так, за визначенням Інструкції контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв. Натомість, картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі. Відповідно до Розділу 3 пункту 3 Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: - забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; - своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; - використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; - має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; - у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); - у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема: - дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; - наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа. Так, відповідно до зазначених правових приписів Інструкції законодавець прямо визначає обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа. Наведені норми зобов`язують водія транспортного засобу обладнаного цифровим тахографом мати однин з передбачених документів: або картку водія або роздруківку даних роботи тахографа. У свою чергу, перевізники відповідно до Розділу 3 пункту 7 Інструкції: - забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); - зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; - аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа. Таким чином, з огляду на зазначені вище норми, використання тахокарт до аналогового тахографа чи особистої картки водія до цифрового тахографа є щоденним обов`язком водія під час керування транспортним засобом. В свою чергу, на перевізника покладено обов`язок забезпечити водія необхідною кількістю тахокарт чи чинною особистою карткою. Суд наголошує, що виявлення факту порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та встановлення наявності підстав для притягнення до відповідальності здійснюється під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) на основі пред`явлених водієм транспортного засобу документів. Оскільки відповідно до статті 49 Закону України Про автомобільний транспорт обов`язок передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством для здійснення зазначених перевезень, покладено саме на водія транспортного засобу. Натомість, як встановлено судом на момент проведення перевірки у водія були відсутні документи, визначені статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме роздруківка даних водія [PERSON] з цифрового тахографа за період з 09.06.2024 року по 11.06.2024 року або бланк підтвердження (діяльності) водія, що передбачено пунктом 3 Інструкції, затвердженої наказом МТЗУ №385 від 24.06.2010 (зі змінами від 21.03.2025 року №532). Суд наголошує, що імперативний обов`язок водія транспортного засобу використовувати особисту картку кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом, та мати при собі таку картку чи роздруківку даних роботи цифрового тахографа, а у разі технічної несправності тахографа або картки до нього чи неможливості їх експлуатації з інших причин здійснювати від руки відповідні записи щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці паперу, призначеного для роздруківки даних тахографа, прямо передбачений нормами пункту 3 Інструкції №385 (зі змінами від 21.03.2025 року №532). Суд зауважує, що чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена, а тому державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Такий контроль здійснюють уповноважені органи Уктрансбезпеки шляхом проведення перевірок, зокрема, рейдових. У зв`язку з цим, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти уповноваженим особам документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Обов`язковими для здійснення внутрішніх перевезень є картка водія чи роздруківка даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, завдяки яким здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документів під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезень. Отож під час рейдової перевірки водій зобов`язаний надати особам, які проводять перевірку, з-поміж іншого, роздруківку даних роботи водія. Відсутність (непред`явлення) вказаних документів на час проведення перевірки, незалежно від здійснення міжнародного чи внутрішнього перевезення, є підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу. Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», адміністративно-господарський штраф за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту застосовується до автомобільного перевізника. Таким чином, обов`язок зі сплати зазначеного штрафу покладається саме на перевізника як суб`єкта господарювання, а не на водія транспортного засобу, який перебуває з перевізником у трудових або цивільно-правових відносинах. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтями 76 та 81 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подають сторонами. Судом обставини справи встановлено на підставі доказів наданих стороною відповідача. Проте, у справі відсутні докази, які б свідчили, що позивач із складеним атом №055913 від 11.06.2024 року та винесеною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №073483 від 23.07.2024 року був незгідній. В матеріалах справи наявна платіжна інструкція №5 від 29.07.2024 року, яка підтверджує добровільну сплату позивачем адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 грн. Таким чином, позивач не довів, що саме нього з вини водія [PERSON] було накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн. за порушення статей 34, 53Закону України «Про автомобільний транспорт». Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1, 3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. В порядку ч.2 ст.141 ЦПК України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed