Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

23.12.2024 до суду надійшла позовна заява акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подана через представника адвоката Проходу Інну Володимирівну до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , про стягнення грошових коштів зі спадкоємців боржника на загальну суму 218 384,95 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 24 березня 2021 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі Банк, АТ «Ощадбанк») та [PERSON] (надалі - Боржник) укладено заяву про приєднання №120431109/260319 (надалі Заява) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (надалі ДКБО). Шляхом підписання Заяви про приєднання до ДКБО фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), Боржник беззастережно приєднався до ДКБО в редакції, яка діяла на день підписання Заяви на приєднання розміщена на інтернет сторінці Банку та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. На виконання умов Договору, Банк надав Боржнику платіжну картку та ПІН-конверт до неї. У відповідності до заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 24.03.2021 боржнику встановлено кредитний ліміт у сумі 250 000,00 грн. Строк кредиту (користування ним) встановлюється на 60 місяців. Процентна ставка за Кредитом є фіксованою, і складає 38 процентів річних за користування кредитними коштами на момент укладення цього кредитного договору, та може бути змінена, в порядку та на умовах визначених Договором, окрім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс періоду. [INFO] боржник помер, що підтверджується актовим записом про смерть №471 від 23.08.2023 зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] 23.08.2023). 09 лютого 2024 року банк звернувся з вимогою від 07.02.2023 №55/5.4-06/14075/2024 до Другої запорізької державної нотаріальної контори. 14 березня 2024 року на адресу Банку надійшов лист приватного нотаріуса Петренко С.В. від 05.03.2024 №131/02-14 з інформацією про реєстрацією претензії кредитора. 18 березня 2024 року Банк звернувся з заявою від 15.03.2023 №55/5.4-06/34168/2024 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни про надання інформації щодо спадкоємців померлого [PERSON] . 05 квітня 2024 року на адресу Банку надійшло повідомлення від приватного нотаріуса Петренко С.В. від 25.03.2024 №161/02-14 про неможливість надати інформацію щодо спадкоємців у відповідності до ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Для з`ясування інформації щодо осіб, які є спадкоємцями [PERSON] , Банком, до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя була подана заява про забезпечення доказів від 18.11.2024 №55/5.4-03/142077/2024. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2024 по справі №335/12793/24 заява Банку про забезпечення доказів задоволена частково витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в частині заяви (заяв) про прийняття спадщини після останнього та (або) відомостей про осіб, що прийняли спадщину за фактом проживання із спадкодавцем (у разі наявності). Спадкоємцями [PERSON] є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Далі зазначили, що у зв`язку з невиконанням Боржником умов Кредитного договору, станом на 03.12.2024 наявна заборгованість у сумі 218 384,95 грн (двісті вісімнадцять тисяч триста вісімдесят чотири) 95 грн, з яких: Заборгованість за основним боргом (кредитом) 191 699,96 грн; Проценти за користування кредитом 26 251,47 грн; Комісія - 433,55 грн. Просили, зокрема з врахуванням положень ст. 1282 ЦК України, стягнути з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого діє [PERSON] , [INFO] , які є спадкоємцями боржника [PERSON] , [INFO] , на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість, яка виникла у зв`язку з невиконанням спадкодавцем [PERSON] зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості і станом на 03.12.2024 складає 218 384,95 грн (двісті вісімнадцять тисяч триста вісімдесят чотири) 95 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 191 699,96 грн; проценти за користування кредитом 26 251,47 грн; комісія - 433,55 грн., а також судові витрати. Відповідно до ухвали суду від 06.01.2025 по справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 26.02.2025 з боку представника відповідача 2 адвоката Волошиної Є.В. надійшов відзив на позов, в якому зазначили, що до позовної заяви додано заяву від 24 березня 2021 року №120431109/260319 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у якій місцем роботи [PERSON] зазначено ДП «НЕК «Укренерго». Заява свідчить про відкриття поточного рахунку в гривні та надання платіжної картки MASTERCARD Debit World тобто [PERSON] картки. Однак, відомості про відкриття кредитної картки у заяві відсутні. Заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) містить інформацію, що задекларованими місцем роботи [PERSON] було ДП «НЕК «Укренерго», а джерелами доходів є виключно заробітна плата у розмірі від 100 тис. грн до 500 тис. грн., з максимальним розміром кредиту 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень. Далі у відзиві вказали на те, що до позовної заяви додано роздруківку якогось електронного документу з програми схожої на електронну пошту. Заголовок роздрукованого документа «ГУ з обслуговування клієнтів. Виписка по картковому рахунку». Роздруківка містить виключно службову інформацію про зарахування переказів і переказ коштів, але не містить інформації про деталі транзакції, що є порушенням пункту 63 розділу IV Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 №75. Таким чином, на переконання представника відповідача 2 банком не доведено суму заборгованості на день відкриття спадщини оскільки: - наявність заборгованості перед банком не може підтверджуватися лише довідкою такого банку, адже вона не є достатнім доказом; - роздруківка документа, названого «Випискою по рахунку», і доданого до позову не є письмовим доказом (не відповідає процесуальним вимогам для доказу); - не містить вхідного залишку за рахунком станом на 01.01.2023, що унеможливлює порахувати заборгованість; - має різницю між залишком заборгованості станом на 18.08.2023 (кінцевий баланс = заборгованість складає всього 24334,65 грн.) і на дату складання документа - 04.12.2024, що свідчить про здійснення операцій після 21.08.2023; - не містить інформацію про зарахування відсотків і комісії, хоча умовами договору у будь-якому разі банк передбачив їх зарахування/списання в першу чергу; - не містить інформацію про операції по рахунку після 21.08.2023, хоча у будь- якому разі банк і нараховував і списував і відсотки і комісію, адже таке право надано банку договором і як по цій кредитній картці, так і по дебітовій картці, на яку проводилося нарахування заробітної плати [PERSON] . Отже, вважають, що позивачем жодним чином не доведено наявність заявленого розміру заборгованості станом на 21.08.2023. Крім того, вважають, що банк безпідставно нараховував та стягував щомісячну комісію за обслуговування кредиту, положення щодо нарахування якої є нікчемними, про що зазначено у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №363/940/16-ц, від 16 січня 2020 року у справі №518/1454/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі №336/5798/14-ц, від 23 січня 2020 року у справі №484/1647/16-ц, від 27 січня 2020 року у справі №343/675/14. Разом з тим заявили про існування істотних обставин щодо належного визначення обсягу спадкової маси і часток спадкоємців, з`ясування яких є суттєвим для розгляду справи. Визначення обсягу спадкового майна є суттєвою обставиною справи, яку належить з`ясувати суду, незалежно від мотивів сторін і бажання як скрити майно від суду так і виявити таке майно, з огляду на наступне. По-перше, разом зі спільним майном Відповідач 1 набула і спільного обов`язку по кредиту. Оскільки Відповідач 1 звернулася до нотаріуса і отримала свідоцтва на 1/2 частку спільного майна, набутого під час шлюбу з [PERSON] , яке було зареєстровано на останнього і підлягало державній реєстрації, а також Відповідач 1 не оскаржила кредитний правочин до суду на підставі частини 3 статті 65 Сімейного кодексу України, чим фактично не оспорювала його, то це свідчить, що у кредитних правовідносинах з позивачем зобов`язання поширюються і на Відповідача 1, яка отримала зобов`язання за кредитним договором у розмірі 1/2 від боргу. По-друге, у Відповідача 1, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, усе майно заставодавця знаходиться у володінні і користуванні. До того ж, в силу спільного проживання Відповідач 1 отримала у фактичне розпорядження все рухоме майно, про яке, всупереч приписам закону, не повідомила і не надала до складу спадкової маси. 18.02.2024 Відповідач 2 звернулася до Відповідача 1 з вимогою надати на адресу нотаріуса наявну інформацію і документи на майно, набуте Відповідачем 1 у шлюбі з [PERSON] , який залишено без відповіді. По-третє, Відповідач 1 отримала зарплатні кошти у роботодавця спадкодавця ДП «НАК «Укренерго», витребувати інформацію від якого за допомогою адвокатського запиту неможливо, через те що на підставі статті 31 Закону України «Про оплату праці» відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. Частина друга статті 24 Закону України передбачає надання інформації на адвокатський запит крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. По-четверте, Відповідач 1 поряд з поданням заяви на отримання 1/2 спільного майна, набутого під час шлюбу, і отриманням свідоцтва на таке майно, скрила від нотаріуса інформацію про майно набуте під час шлюбу, а саме автомобіль марки NISSAN, Модель JUKE, рік випуску 2017, VIN код ТЗ [NUMBER] , придбаний 12.08.2017, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів. Копія свідоцтва про шлюб наявна в матеріалах спадкової справи. Також, Відповідач 1 не повідомила нотаріуса про інше майно, що підлягає державній реєстрації, зокрема про нерухоме майно і земельну ділянку, які знаходяться в Якимівському районі Запорізької області на тимчасово окупованій території. Далі у відзиві зазначили, що у Відповідача 2 відсутнє майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, він не володіє ним і не володів, оскільки не проживав спільно зі спадкодавцем. Усе майно знаходиться у володінні Відповідача 1, тому Відповідач 2 фактично не має можливості задовольнити позовні вимоги Позивача з майна, яке не передавалось Відповідачу 2 в натурі. З вказаної причини Відповідач 2 не отримував свідоцтв про право власності на успадковане майно, отримання яких пов`язане, до того ж, з великими фінансовими витратами. Просили залишити позов без задоволення. 06.03.2025 від представника відповідача 2 адвоката Фельського С.Л. надійшов відзив на позов, в якому зазначили, що на підтвердження розміру заборгованості до позову долучено виписку по картковому рахунку. З виписки слідує, що вона надана за період з 31.12.2020 по 21.08.2023, тобто навіть більше ніж період користування за договором. На першій сторінці виписки зазначено, що на 03.12.2024 доступна сума мінус (-) 218384,95 грн. У першій частині виписки (сторінки з 1 по 8) наявні транзакції «Нарахування відсотків за користування кредитом» та «Комісія за отримання готівки за рахунок кредитних коштів». При цьому на восьмій сторінці виписки підбиті підсумки 39 577,26 грн. нараховано відсотків та 7 141,14 грн. комісії. Разом 46 718,40 грн. У другій частині виписки (сторінки з 9 по 18) наявні транзакції переказу коштів з рахунку та на рахунок. Тобто відбувались транзакції як зняття так і поповнення коштів. На сімнадцятій сторінці виписки підведені підсумки транзакцій зняття та поповнення рахунку та загальні підсумки з врахуванням першої частини виписки з нарахуванням відсотків та комісій. Так, отримано в кредит коштів 238 834,00 грн, покладено на рахунок 262 501,00 грн. нараховано комісії (-)1 283,25 грн. За підсумком на рахунку +22 383,75 грн. За загальним підсумком «Всього по валюті» отримано в кредит коштів з врахуванням у цю суму відсотків за користування 278 411,26 грн., покладено на рахунок 262 501,00 грн. нараховано комісії (-)8 424,39 грн. За підсумком на рахунку (-)24 334,65 грн. Тобто, за підрахунками представника відповідача 1, з виписки по картці слідує, що за картковим рахунком наявна заборгованість 24 334,65 грн. Тому, дійшли висновку, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у померлого боргу у розмірі 218 384,95 грн. Далі у відзиві зазначили, що оскільки відповідач [PERSON] отримала частину спадку після померлого [INFO] [PERSON] , позивач повинен вимагати саме частину з кожного відповідача, тобто половину фактичної заборгованості спадкодавця з [PERSON] . Натомість позивач вимагає солідарного стягнення усієї заборгованість з усіх спадкоємців, що не відповідає нормам чинного законодавства. Окремо зауважили, що у разі належного доведення обсягу заборгованості [PERSON] перед банком, [PERSON] не заперечує проти погашення частини цієї заборгованості. За зазначених обставин проти задоволення позову заперечували. 13.03.2025 від представника банку надійшла відповідь на відзив, в якій зазначили, що у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості Боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємців позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинні доводити спадкоємці, які заперечують проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємців за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Далі у відповіді на відзив зазначили, що вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20. У березні 2024 року до Банку звернулася [PERSON] з заявою від 18.03.2024 про добровільне погашення боргу за кредитом в розмірі прийнятої мною спадщини, але станом на 13.03.2025 свої зобов`язання не виконала. З огляду на вищевикладене вважали вимоги Банку законними, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підтвердження розміру боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини позивач надав виписки по рахунку боржника, з урахуванням позиції відповідачів та які для повного та всебічного розгляду справи просив долучити до матеріалів справи. 18.03.2025 від представника відповідача 1 адвоката Фельського С.Л. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в який зазначили, що до відповіді на відзив позивачем долучено «ще одну» виписку по картковому рахунку та невідомий документ ззовні схожий на виписку, але складений ймовірно англійською мовою. При цьому первинно подана виписка по картковому рахунку та додатково подана «ще одна» виписка по картковому рахунку та невідомий документ ззовні схожий на виписку, між собою не збігаються, мають неточності у розрахунках, та взагалі суперечать один одному. Так, первинно подана виписка по картковому рахунку надана за період з 31.12.2020 по 21.08.2023. Згідно цієї виписки початковий баланс складає 0,00 грн., а кінцевий баланс по карті складає -24 334,65 грн. Тобто первинно надана виписка до позову повністю охоплює період існування кредитного договору та підтверджує наявність заборгованості перед банком у розмірі 24 334,65 грн. Але, банком після отримання відзиву на позовну заяву складено «ще одну» виписку по картковому рахунку за період з 14.02.2023 по 11.03.2025. Згідно «ще одної» виписки початковий баланс складає -159 401,66 грн., а кінцевий баланс по карті складає -218 384,95 грн. Також банком надано «невідомий документ» ззовні схожий на виписку за період з 24.03.2021 по 28.02.2023. Згідно «невідомого документу», початковий баланс складає -0,00 грн., а кінцевий баланс по карті складає -95 264,60 грн. Виникає найголовніше питання. Яким чином позивач надає первинну виписку по картці за період з 31.12.2020 по 21.08.2023 з кінцевим балансом по карті -24 334,65 грн, а потім передумує та надає за той самий період по тому самому рахунку вже іншу виписку по картці з кінцевим балансом -218 384,95 грн? Крім того, на переконання представника відповідача 1 надані документи взагалі не узгоджуються між собою. Так, як слідує з періодів надання «нових» виписок вони дублюють, тобто обидві містять у собі період з 14.02.2023 до 28.02.2023. При цьому у «ще одній» виписці наявні нарахування комісії від 14.02.2023 та від 17.02.2023, а у невідомому документі, який охоплює цей період такі нарахування відсутні. Але переказ коштів з рахунку від 14.02.2023 - 5000 грн. наявний в обох документах. Крім того, як було зазначено вище, початковий баланс «невідомого документу» складає -0,00 грн., а кінцевий баланс по карті складає -95 264,60 грн. Логічно припустити, що баланс карткового рахунку станом на 28.02.2023 (кінець періоду виписки «невідомого документу») складає 95 264,60 грн. Але як слідує з «ще одної» виписки по картковому рахунку, станом на 14.02.2023 баланс карткового рахунку складає 159 401,66 грн. Вважали, що це є математично неправильним. Крім того, згідно «ще одної» виписки по картковому рахунку, після смерті [PERSON] - [INFO] , банк продовжив нараховувати йому відсотки за користування кредитом, що суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Натомість банком нараховано 23 090,97 гривень відсотків за користування кредитом у вересні, жовтні та листопаді 2023 року, тобто після смерті позичальника. Враховуючи наведене, вважали, що надані позивачем виписки не можуть вважатись належними та допустимими доказами, оскільки вони не узгоджуються між собою, мають арифметичні неточності, та з них вбачається безпідставне нарахування відсотків після смерті позичальника. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/ електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Пунктом 63 зазначеного положення передбачено, що виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Разом з тим, представник відповідача 1 зазначає, що надані виписки не містять дати їх складання, підпису особи яка їх складала, печатки банку, найменування банку, повного імені клієнта, змісту операції (підстави для її здійснення) за кожною операцією. Тобто, вважає, що надані документи навіть не відповідають вимогам до їх складання, отже не мають прийматись судом до уваги. Далі вказали, що [PERSON] не була обізнана про наявність будь-якої заборгованості перед банком за життя спадкодавця. Чоловік не узгоджував з нею отримання кредиту. З цього можна зробити висновок, що кредит було отримано в інтересах «іншої» сім`ї, про яку відповідач також не знала. Просили в задоволенні позову відмовити через недоведеність. 20.03.2025 від представника позивача адвоката Проходи І.В. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, який був наданий представником відповідача 2, зміст якої відповідає відповіді на відзив на позовну заяву, яку надавали раніше. 25.03.2025 надійшли додаткові пояснення у справі від представника відповідача 2 адвоката Волошиної Є.В., в яких зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 1273 ЦК України, батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені у ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (чч. 1-2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ч. 3. ст. 25 ЦК України, у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Разом з тим, син померлого, який прийняв спадщину, - [PERSON] , [INFO] , є малолітньою дитиною. На момент смерті батька йому виповнилося 10 повних років, а на момент звернення до суду з позовом 11 років. Тобто [PERSON] є особою, яка набула лише часткової дієздатності. [PERSON] , [INFO] , в тому числі з якої позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла у зв`язку з невиконанням спадкодавцем [PERSON] зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості і станом на 03.12.2024 у розмірі 218 384,95 грн., є колишньою дружиною померлого [PERSON] , тому в силу закону вона не є особою, зобов`язаною здійснити погашення вище зазначеної заборгованості. З огляду на викладене малолітній син померлого [PERSON] , в силу свого віку та наявності в нього лише часткової цивільної дієздатності не наділений правом та можливістю виступати виконавцем волевиявлення померлого, він не може виступати суб`єктом, наділеним правом на звернення до банку для здійснення платежів, укладати договору купівлі-продажу майна, з метою погашення заборгованості оскільки такий правочин не є дрібним побутовим правочином, не має власного доходу, тому, відповідно, він і не набув здатності відповідати за такими зобов`язаннями. Звертаємо увагу суду, що батьки (усиновлювачі) можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування (ч. 4 ст. 1273 Цивільного кодексу України). Дана норма закріплена статтею 177 Сімейного Кодексу України, згідно якої батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: відмовитися від прав на майно малолітньої дитини, у тому числі речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації; видавати письмові зобов`язання від імені малолітньої дитини; вчиняти правочини щодо: об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, власником або користувачем яких є малолітня дитина; відчуження (у тому числі шляхом міни або внесення (передачі) до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу), поділу, виділу нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, іншого цінного майна, зокрема транспортних засобів, власником якого є малолітня дитина. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Також при прийнятті спадщини, яка обтяжена боргом ст. 1282 ЦК передбачає погашення спадкоємцем боргів спадкодавця повністю, але в межах майна одержаного у спадщину. Проте розмір спадщини може бути меншим за розмір боргу або рівним йому і отримання такої спадщини. Тому для захисту прав неповнолітнього, важливим є контроль органу опіки і піклування, для забезпечення прав неповнолітнього. Окремо звернули на те, що якщо спадкоємцями є малолітні, неповнолітні діти, недієздатні або обмежено дієздатні особи, з метою охорони їх майнових прав, нотаріус направляє органу опіки та піклування за місцем проживання такої особи повідомлення про видачу свідоцтва про право на спадщину такому спадкоємцю, із зазначенням успадкованого майна. Копія такого листа підшивається до матеріалів справи. По-друге, зазначили, що вони погоджуються з неправомірністю вимоги позивача щодо солідарного стягнення усієї заборгованість з усіх спадкоємців, про що заявляє відповідач у своєму відзиві від 06.02.2025, оскільки така вимога суперечить нормам чинного законодавства. Разом з тим, вважають безпідставними доводи про стягнення 1/2 фактичної заборгованості спадкодавця з кожного з відповідачів. Для цього послалися на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, у своїй постанові від 03 квітня 2024 року по справі №725/1751/22 зазначив, що задовольняючи позов про стягнення боргу позичальника з його спадкоємців, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що стягнення здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14- 11цс22)). Так, відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Через це вважають, що йдеться не про формальну частку, на яку має право кожен зі спадкоємців, а саме про реальну вартість майна, одержаного у спадщину. Оскільки відповідач 1 [PERSON] отримала більшу частку в майні померлого [PERSON] , то і розмір боргу стягується відповідно до фактичної частки у вартості майна, одержаного у спадщину кожним. Також, відсутні відомості щодо звернення банка до відповідача 1 [PERSON] за стягненням 1/2 боргу як солідарного зобов`язання подружжя за правочином, вчиненим в інтересах сім`ї. Зауважили, що [PERSON] звернулася до нотаріуса за оформленням належного їй 1/2 спільного нерухомого майна подружжя, набутого за час шлюбу. По-третє, у відповіді на відзив від 14.03.2025 позивач в ході аналізу норм права стверджує, що АТ «Ощадбанк» вправі вимагати стягнення суми заборгованості за кредитним договором з відповідачів, оскільки обов`язок спадкоємця боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за тілом позики та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця. Разом з тим, вважають, що навіть подані позивачем сканкопії документів, які не відповідають обов`язковим ознакам доказів, більше свідчать про відсутність заявленої позивачем заборгованості на дату смерті спадкодавця, розмір якої з невідомих нам причин міг збільшитись саме у період після дати смерті. Додана 13.03.2025 представником заявника роздруківка службового документу по картці до відповіді на відзив також не містить періоду після дати смерті, що теж може свідчити про проведені операції після 21.08.2023. Разом з тим, службовий документ по рахунку на восьмій сторінці, містить інформацію про нарахування відсотків у розмірах: 5528,10 UAH - 01/09/23, 5588,19 UAH - 01/10/23, 6985,23 UAH - 01/11/2023, 4989,45 UAH - 4989,45 на суму 23 090,97 грн. Частина періоду по документу від 11.03.2025 сформовано по рахунку, частина по картці, і знову по картці не охоплюється період після дати смерті спадкодавця. Зауважили, що подані 13.03.2025 і повторно 20.03.2025 разом з відповіддю на відзив роздруківки документів, є такими, що подані з порушенням строку надання доказів без поважних причин. Таким чином, вважали долучення документів поданих з порушенням строків їх подання буде порушенням процесуального законодавства. Просили врахувати зазначені пояснення по справі під час розгляду справи і прийняття рішення та відмовити у задоволені позову в повному обсязі. 25.04.2025 надійшли матеріали спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] 26.05.2025 підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду. 14.07.2025 надійшли додаткові пояснення у справі від представника відповідача 2 адвоката Волошиної Є.В., в яких зазначено, що подані позивачем до суду документи не дозволяють визначити ані розмір заборгованості на дату смерті спадкодавця, ані період виникнення заборгованості, розмір якої заявлено до стягнення. Паперові копії у вигляді роздруківок інтернет документів зроблені з невідомого ресурсу і не є доказами в розумінні процесуального законодавства, по суті подано паперові копії електронних копій документів, це зокрема випливає з поділу документу на сторінки. Оскільки позивач не скористався приписами процесуального законодавства і не надав до суду ані оригіналів виписок з Банку, ані належно засвідчених електронних виписок, то вважали, що наслідки таких дій позивача передбачені пунктами 6 статті 95 і пунктом 5 статті 100 Цивільного процесуального законодавства, а саме - такі докази не беруться до уваги. Далі зазначили, що копії роздруківок не містять всіх необхідних реквізитів даних, які є обов`язкові згідно з пунктом 63 розділу IV Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 №75. Доданий розрахунок заборгованості, як доказ не достатній, оскільки визначає заборгованість станом на 03.12.2024, разом з тим, що заборгованість повинна бути розрахована на дату смерті - тобто на [INFO] . Подані у відповіді на відзив копії двох роздруківок ще більше викликають сумнів у достовірності розрахунків банку. Перша роздруківка закінчується з балансом - 95264,26. Друга роздруківка починається з початковим балансом уже -159401,66 грн, тобто з різницею в майже як в двічі більшою сумою. При цьому, зауважили про те, що банк нараховував відсотки після смерті спадкодавця, про що свідчать записи другої роздруківки на сторінці 8/17. При цьому, кінцевий баланс по роздруківці, яку подано разом з позовом складає лише 24334,65 грн. Також, банк не скористався можливістю скорегувати свої позовні вимоги в частині стягнення 1/2 частини з відповідача 1 як з другого подружжя. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Отже, об`єктом права спільної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Спростування презумпції використання позики в інтересах сім`ї лежить на іншому подружжі. Матеріали спадкової справи свідчать, що Відповідач 1 як дружина померлого звернулася до нотаріуса і посилаючись на статті 60-65 Сімейного кодексу заявила про видачу їй документа на право власності на 1/2 частку майна, яке залишилося після смерті чоловіка. Частиною четвертою статті 65 Сімейного кодексу України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У практиці Верховного Суду давно сформувалася усталена позиція, що під час поділу майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова ВС від 12.06.2023 у справі № 712/8602/19, постанова ВС від 06.11.2024 у справі № 405/1459/20). Отже, подружжя набуває не тільки «грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно» від укладеного кредитного договору, але і зобов`язання повернути кредитні кошти, яке подружжя виконує як солідарні боржники. Частина 2 ст. 73 Сімейного Кодексу України зазначає, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Так, положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Оскільки Відповідач 1 подала до нотаріуса заяву про оформлення 1/2 частини спільного майна, набутого під час шлюбу, правочину не оспорювала, то і 1/2 зобов`язань по боргу перед банком, теж набута Відповідачем 1 (нехай і без декларації наявності у неї іншого спільного рухомого майна, коштовних цінностей, і грошових коштів і валютних цінностей і цінних банківських металів, майна яке не підлягає реєстрації). Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно із ч. 3, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, та гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч.3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Велика Палата Верховного Суду відповідно до постанови від 30.06.2020 року у справі 638/18231/15-ц вважає слушними доводи Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 листопада 2019 року щодо змісту ст. 541 ЦК України, який свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (див. наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81 цс 18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12) (провадження № 14-526 цс 18)). Разом з тим Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Отже, усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486 цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539 цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. Вважають, що Банк за 1/2 заборгованості за кредитом повинен був звернутися безпосередньо до дружини. А цей позов подати в частині 1/2 від успадкованих зобов`язань померлого чоловіка. Таким чином, заявлена Позивачем сума є передчасною. Окремо зауважили на тому, що у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій виконавця та/або органу опіки та піклування. Таким чином, просили визнати неналежними та недопустимими докази, подані Позивачем, а саме роздруківки електронних копій електронних документів, оскільки Банк не подав до суду їх у належному вигляді. 17.09.2025 від представника позивача надійшло клопотанням про поновлення строків для надання додаткових доказів, у задоволенні якого судом було відмовлено. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та прохала задовольнити з підстав викладених у позові, відповідях на відзив та додаткових письмових поясненнях. Додатково просила врахувати, що розмір заборгованості був визначений правильно, оскільки відсотки, які нараховувалися після дати смерті спадкодавця були потім стерновані. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] як представник малолітнього [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Представник відповідача 1 - адвокат Фельський С.Л. у судовому засіданні позов позивача не визнав та прохав відмовити у його задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов позивача та запереченнях на відповідь на відзив. Вважав додані до позову виписки по рахунку неналежними доказами, які не можуть бути прийняті судом до уваги. Представник відповідача 2 - адвокат Волошина Є.В. у судовому засіданні позов позивача не визнала та просила відмовити у його задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов позивача, та додаткових поясненнях. Заперечувала щодо наявності підстав для стягнення визначеного банком розміру заборгованості, оскільки останнім, зокрема не враховані положення щодо майна подружжя, яким були померлий спадкодавець та відповідач 1. Суд, вислухавши представника позивача, представників відповідачів та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24 березня 2021 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено заяву про приєднання №120431109/260319 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (надалі ДКБО). Шляхом підписання заяви про приєднання до ДКБО фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), боржник беззастережно приєднався до ДКБО в редакції, яка діяла на день підписання заяви на приєднання розміщена на інтернет сторінці банку та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. На виконання умов договору, банк надав боржнику платіжну картку та ПІН-конверт до неї. У відповідності до заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 24.03.2021 боржнику встановлено кредитний ліміт у сумі 250 000,00 грн. Строк кредиту (користування ним) встановлюється на 60 місяців. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 38 процентів річних за користування кредитними коштами на момент укладення цього кредитного договору, та може бути змінена, в порядку та на умовах визначених договором, окрім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс періоду. Відповідачі не заперечували наявності такого кредитного договору, тому зазначена обставина вважається визнаною та такою, що не підлягає додатковому доведенню. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 03.12.2024 зазначено про наявність заборгованості у сумі 218 384,95 грн (двісті вісімнадцять тисяч триста вісімдесят чотири) 95 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 191 699,96 грн; проценти за користування кредитом 26 251,47 грн; комісія - 433,55 грн. Щодо розміру заборгованості та її розрахунку у представників відповідача були заперечення та останні з ним не погодилися. [INFO] боржник помер, що підтверджується актовим записом про смерть №471 від 23.08.2023 складеним Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23.08.2023. 09 лютому 2024 року банк звернувся з вимогою від 07.02.2023 №55/5.4-06/14075/2024 до Другої запорізької державної нотаріальної контори. 14 березня 2024 року на адресу банку надійшов лист приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. від 05.03.2024 №131/02-14 з інформацією про реєстрацією претензії кредитора. 18 березня 2024 року банк звернувся з заявою від 15.03.2023 за №55/5.4-06/34168/2024 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни про надання інформації щодо спадкоємців померлого [PERSON] . 05 квітня 2024 року на адресу банку надійшло повідомлення від приватного нотаріуса Петренко С.В. від 25.03.2024 №161/02-14 про неможливість надати інформацію щодо спадкоємців у відповідності до ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Для з`ясування інформації щодо осіб, які є спадкоємцями [PERSON] , банком до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя була подана заява про забезпечення доказів від 18.11.2024 №55/5.4-03/142077/2024. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2024 по справі №335/12793/24 заява банку про забезпечення доказів задоволена частково витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи, відкритої до майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в частині заяви (заяв) про прийняття спадщини після останнього та (або) відомостей про осіб, що прийняли спадщину за фактом проживання із спадкодавцем (у разі наявності). З отриманих матеріалів спадкової справи банком встановлено, що спадкоємцями [PERSON] є його дружина - [PERSON] , [INFO] , та малолітній син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до матеріалів спадкової справи №42/2023, заведеної 28.08.2023 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. та наданої на вимогу суду, слідує, що спадкова справа після померлого спадкодавця [PERSON] заведена на підставі заяви [PERSON] , [INFO] , поданої останньою в інтересах її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 18.10.2023 з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. звернулася [PERSON] , [INFO] , яка доводилася спадкодавцю дружиною. Окрім цього, в матеріалах спадкової справи міститься: -свідоцтво про смерть спадкодавця [PERSON] та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть; -інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відповідно до якої вбачається, що спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину після померлого спадкодавця не видавалося; -інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) відповідно до якої вбачається, що спадкодавець за життя заповіти або спадкові договори не укладав; -витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, згідно якого слідує, що 28.08.2023 приватним нотаріусом Петренко С.В. заведена спадкова справа на майно померлого спадкодавця; - копія свідоцтва про народження [PERSON] та довідка про зареєстроване місце його проживання за адресою: [ADDRESS] з 28.05.2013 разом з його матір`ю [PERSON] . На запит приватного нотаріуса надана інформація щодо зареєстрованих осіб за останнім зареєстрованим місцем проживання спадкодавця. Так, відповідно до інформації департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 30.08.2024 [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 19.01.2003. За цією ж адресою у період з 19.01.2003 по 23.08.2023 (помер [INFO] ) був зареєстрований [PERSON] , [INFO] . 19.10.2023 приватний нотаріус Петренко С.В. звернулася до АТ «Ощадбанк» (м. Київ) з запитом про надання інформації щодо наявності в банку вкладів, компенсаційних нарахувань у будь-якій валюті, їх розмір на ім`я [PERSON] , 1964 року народження. 20.11.2023 з боку АТ «Державний ощадний банку України» на запит нотаріуса було надано інформацію станом на 13.11.2023 про рахунки [PERSON] в філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк». 18.02.2024 [PERSON] в інтересах свого малолітнього сина зверталася до [PERSON] та приватного нотаріуса Петренко С.В. з листом-пропозицією щодо надання дружиною спадкодавця відомостей про все майно, що перебувало у його власності та яким вона стала володіти після смерті [PERSON] . 26.02.2024 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Петренко С.В. з заявою про видачу їй свідоцтв про право власності на 1/2 частку майна: житлового будинку [ADDRESS] ; земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 2310100000:04:013:0091; причепу, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіля, реєстраційний номер [NUMBER] ; човна, ідентифікаційний номер корпусу [NUMBER] , як спільної сумісної власності подружжя. Також, 26.02.2024 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Петренко С.В. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після померлого [PERSON] : 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] ; 1/4 частку земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 2310100000:04:013:0091; 1/4 частку причепу, реєстраційний номер [NUMBER] ; 1/4 частку автомобіля, реєстраційний номер [NUMBER] ; 1/4 частку човна, ідентифікаційний номер корпусу FR-SPBUK431G314. 26.02.2024 приватним нотаріусом Петренко С.В. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу: причеп легковий, марки «ВЕРДА», реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіля марки SKODA, реєстраційний номер [NUMBER] ; човна [NUMBER] , ідентифікаційний номер корпусу [NUMBER] ; житлового будинку [ADDRESS] ; земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 2310100000:04:013:0091. Відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав 27.02.2024. Також, 26.02.2024 приватний нотаріус Петренко С.В. видала [PERSON] свідоцтва про право власності за законом на 1/4 частку майна: житлового будинку [ADDRESS] ; земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 2310100000:04:013:0091; причепу марки «ВЕРДА», реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіля марки SKODA, реєстраційний номер [NUMBER] ; човна [NUMBER] , ідентифікаційний номер корпусу [NUMBER] . Відповідні відомості були відображені у Спадковому реєстрі та Державному реєстрі речових прав від 27.02.2024, що підтверджується відповідними витягами. Свідоцтва на іншу 1/4 частку всього переліченого майна, спадкоємцем якого є син спадкодавця [PERSON] , 2012 року народження, не видавались. На вимогу суду, у даній справі, НЕК «Укренерго» надало розрахунок заробітної плати, яка належала до виплати [PERSON] та була виплачена, у зв`язку з його смертю [PERSON] , як спадкоємиці, згідно наданих документів в сумі 9164,83 грн. 06.09.2023. За повідомленням РСЦ ГСЦ у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 01.05.2025 транспортний засіб моделі «NISSANJUKE», 2017 року, у період часу з 12.08.2017 по 23.03.2024, за номерним знаком [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] , 1962 року народження. 23.03.2024 в ТСЦ МВС № 2348 проведено перереєстрацію цього транспортного засобу на нового власника за договором дарування, укладеного в ТСЦ, на [PERSON] . Вартість дарунку визначена в розмірі 50 000 грн. Вартість спадкового майна: причепу марки «ВЕРДА», реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіля марки SKODA, реєстраційний номер [NUMBER] ; човна [NUMBER] , ідентифікаційний номер корпусу [NUMBER] за матеріалами спадкової справи не визначалася. Вартість спадкового майна: житлового будинку [ADDRESS] ; земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 2310100000:04:013:0091 згідно договорів купівлі-продажу будинку від 20.08.2010 та купівлі-продажу земельної ділянки від 20.08.2010 складає 294 844,10 грн. та 76 000,00 грн. відповідно. Інших відомостей про вартість успадкованого майна спадкоємці в межах цієї цивільної справи не надавали. Таким чином, загалом спадкоємець [PERSON] на підставі виданих приватним нотаріусом Петренко С.В. свідоцтв від 26.02.2024 має у своїй власності 3/4 частки кожного з зазначеного вище об`єкту як нерухомого, так і рухомого майна. Спадщина ж складає по 1/4 частці цього майна. Отже, судом встановлено, що за матеріалами справи виявилося за можливе встановити вартість майна успадкованого [PERSON] на загальну суму 101 875,86 грн. з яких: 73 711,025 грн. (25%) вартості житлового будинку [ADDRESS] ; 19 000,00 грн. (25%) вартості земельної ділянки по [ADDRESS] , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 2310100000:04:013:0091; 9164,83 грн. заробітна плата спадкодавця отримана нею 06.09.2023. Транспортний засіб моделі «NISSANJUKE», 2017 року, який у період часу з 12.08.2017 по 23.03.2024, за номерним знаком [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] , 1962 року народження, та був нею відчужений після смерті спадкодавця, не був нотаріусом включений до спадкової маси. Договір дарування від 23.03.2024 не був визнаний недійсним. Тому суд не може прийняти у загальну вартість відомості щодо даного автомобіля. Вартість майна, відомості про яке є в матеріалах справи, що припадає на 1/4 частку спадкоємця [PERSON] , 2012 року народження, складає 92 711,025 грн., а саме: 73 711,025 грн. (25%) вартості житлового будинку [ADDRESS] ; 19 000,00 грн. (25%) вартості земельної ділянки по [ADDRESS] , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 2310100000:04:013:0091. 27.02.2024 до Другої запорізької державної нотаріальної контори надійшла вимога АТ «Ощадбанк» як кредитора до спадкоємців померлого [PERSON] щодо заборгованості за кредитом у розмірі 218 864,49 грн. 27.02.2024 зазначена вимога була перенаправлена Другою запорізькою державною нотаріальною конторою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В., тобто за місцем заведення спадкової справи. 05.03.2024 зазначена вимога надійшла до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В та долучена до матеріалів спадкової справи № 42/2023, про що було повідомлено Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк». 08.03.2024 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. було надіслано [PERSON] та [PERSON] повідомлення про надходження претензії кредитора. 25.03.2024 АТ «Ощадбанк» звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. з запитом щодо надання інформації про спадкоємців позичальника [PERSON] , який помер [INFO] . Листом від 25.03.2024 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. відмовила АТ «Ощадбанк» в наданні такої інформації з посиланням на ст. 8 Закону України «Про нотаріат». 02.12.2024 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. надійшла ухвала Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (станом на 01.05.2025 перейменованого на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) про забезпечення доказів за заявою АТ «Ощадбанк», яка того ж дня була виконана. 18.03.2024 [PERSON] звернулася з письмовою заявою до Запорізького управління АТ «Ощадбанк» повідомивши, що вона є спадкоємицею після померлого позичальника [PERSON] (заява про приєднання до ДКБО №1214215409 від 24.03.2021), який помер [INFO] . Окрім того, зазначила, що є ще один спадкоємець [PERSON] , 2012 року народження. У зв`язку зі смертю позичальника [PERSON] вона готова добровільно сплатити заборгованість за кредитом у розмірі прийнятої нею спадщини. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, за правилами ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Так, відповідно до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Отже, зобов`язання з повернення грошових коштів згідно з укладеним кредитним договором входять до складу спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу). Згідно п.п. 2.1 п. 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Відповідно вимог п. 8.9 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010 №3253/5, у журналі реєстрації вхідних документів підлягають реєстрації: заяви про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів, повідомлення про накладення заборони відчуження нерухомого майна, повідомлення суду і слідчих органів про накладення арешту та інші, якщо вони надійшли поштою або подані нотаріусу кур`єром до дня вчинення нотаріальної дії, заяви батьків про надання згоди неповнолітній дитині на відчуження майна, заява одного з подружжя про згоду на розпорядження майном, заява від співвласника про відмову від переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності, заяви про скасування заповіту або довіреності тощо, незалежно від того, чи були вони подані нотаріусу особисто або повіреною особою, кур`єром, чи надійшли поштою. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як визначено ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Згідно принципу диспозитивності, визначеному у ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна. Обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98)), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. Отже, за змістом наведених вище норм права та правової позиції Верховного Суду задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна, вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини та за умови прийняття спадкоємцями спадкового майна. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. З наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що відповідач 1 [PERSON] є дружиною померлого спадкодавця, що сторонами не оспорювалося. Спадкодавець [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач 1 [PERSON] на час смерті спадкодавця була зареєстрована разом зі спадкодавцем. Відповідач 2 [PERSON] зареєстрована та проживає разом з малолітнім сином [PERSON] , 2012 року народження, за адресою: [ADDRESS] , що також не заперечувалося сторонами. Суд, звертає увагу на те, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Як вже зазначалося, то при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину;- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду №615/473/20 від 24.11.2021 року. Відповідно до частин 2, 3 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд уважає, що матеріали справи містять докази на підтвердження того, що відповідачі прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] шляхом подачі у встановлений законом строк заяви до нотаріуса про прийняття спадщини або ж шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вони є такими, що прийняли спадщину, а відтак можуть бути відповідачами у даній справі. При цьому, суд враховує те, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця і відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Судом при вирішенні цього спору встановлено обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Щодо заборгованості суд зазначає, що матеріалами справи доведено наявність кредитних зобов`язань спадкодавця [PERSON] та розмір такої заборгованості на день смерті 21.08.2023 на суму 199 834,92 грн., з яких: 191 699,93 грн. основного боргу та 7 701,44 грн. проценти. Щодо вимог про стягнення заборгованості з комісії 433,55 грн. суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право фінансових установ встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом ( ч.6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). За змістом абз. 3 ч. 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення Комлпексного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. У відповідності до частин 1, 3 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення комлпексного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18) зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній момент укладення комлпексного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту (пункт 1.3.2) не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція як обслуговування кредитної заборгованості відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Відсотки, які були нараховані після смерті позичальника [PERSON] підлягають стернуванню. Останнє підтверджується виписками, які були надані представником позивача до відповідей на відзив. Банком у позові заявлені вимоги щодо стягнення зі спадкоємців боргу спадкодавця без визначення таких зобов`язань як солідарних. Прийнявши спадщину, відповідачі не задовольнили вимог банку. Проявляючи розумну обачність у забезпеченні своїх прав та охоронюваних інтересів, АТ «Ощадбанк» цікавилося рухом спадкової справи та вчиняло дії, направлені на з`ясування кола спадкоємців. Щодо судових витрат позивача. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За змістом ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3 275,77 грн. Далі судом встановлено, що між відповідачем 2 [PERSON] як представником малолітнього [PERSON] та адвокатом Волошиною Є.В. укладено договір про надання правничої допомоги № 18/25 від 06.02.2025. Остання представляла інтереси зазначених осіб на підставі ордеру серії АР № 1106331 від 10.02.2025. У відзиві представник відповідача 2 вказала, що витрати на правничу допомогу за попереднім розрахунком складають: складання заяв по суті справи 2000,00 грн., складання процесуальних заяв 500 грн., участь у судовому засіданні 1000,00 грн. Під час розгляду представник відповідача 2 не просила вирішити питання щодо судових витрат не надавали доказів на їх підтвердження. Судовий збір стягнути з відповідачів пропорційно задоволеним вимогам 2990,78 грн. (91,30%). На підставі наведеного,

Outcome: partial