Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~з відповідача\~заборгованості за\~кредитним договором.\~На обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що між\~ТОВ «Бізнес\~Позика» та\~відповідачем 20.08.2024\~року був\~укладений кредитний\~договір № 503730-КС-004,\~за яким\~кредитодавець надав\~відповідачу кредит\~в сумі\~44000\~грн.\~з умовою\~сплати процентів\~за його\~користування.\~Відповідач не\~виконав належним\~чином взяті\~на себе\~зобов`язання\~та не\~здійснював повні\~погашення по\~кредиту,\~процентам за\~користування кредитом.\~Оскільки відповідач\~істотно порушив\~умови договору\~та не\~виконав взяті\~на себе\~зобов`язання\~за кредитним\~договором № 503730-КС-004 від 20.08.2024 року станом на 28.05.2025 року утворилась заборгованість в сумі 94 505,60 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 43 280,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 36 355,20 грн; суми заборгованості по штрафам - 14 870,40 грн; суми прострочених платежів за комісією 0,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. В тексті позову позивач заявив про розгляд справи за відсутності його представника. Ухвалою суду від 27.06.2025 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся належним чином. При цьому, суд звертає увагу на те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання, яка була отримана відповідачем про що свідчить рекомдоване повідомлення про вручення від 17.11.2025 р. Клопотань, відзивів на адресу суду від відповідача не надходило. З огляду на те, що належним чином повідомлені сторони до суду не з`явилися в судове засідання, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши наявні у справі матеріали суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 20.08.2024\~року між\~ТОВ «Бізнес\~Позика» та\~відповідачем був\~укладений кредитний\~договір № 503730-КС-004, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит у сумі 44 000 грн, переказавши її на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , з умовою його повернення та сплати комісії за надання кредиту в сумі 8800,00 грн, фіксованих процентів в розмірі 0,91% за кожен день користування кредитом. Строк кредитування був визначений сторонами на 16 тижнів - до 10.12.2024 року. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснював погашення по кредиту, процентам за користування кредитом та комісією, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписамист.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій форміч.2ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За такого укладення договору в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора прирівнюється до укладення договору в письмовій формі. При цьому позивач надав відповідні докази укладення з відповідачем такого договору в електронній формі (договір про надання кредиту, оферту до договору, акцепт до договору, паспорт споживчого кредиту, візуальну форму послідовності дій клієнта, анкету клієнта, інформаційну довідку про платіж). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже в даному випадку укладений 20.08.2024 року кредитний договір є правомірним за презумпцією, спростувати яку відповідно до принципу змагальності має саме відповідач, і очевидним є те, що така презумпція не може бути спростована лише заявленням заперечень проти позову без надання належних достатніх та допустимих доказів, які б спростували таку презумпцію. Натомість відповідач жодних доказів проти заявленого до нього позову на надав, не надав він також доказів звернення після втрати контролю над власним номером мобільного телефону до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій, тим самим не спростував вказану вище презумпцію. Крім того відповідно до постанови Великої Плати Верховного Суду від 21 червня 2023 року по справі № 916/3027/21 обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. У зв`язку\~з вказаним\~вище,\~наданими сторонами\~доказами та\~встановленою законом\~презумпцією,\~суд вважає\~встановленим те,\~що 20.08.2024\~року між\~сторонами за\~допомогою одноразового\~ідентифікатора був\~укладений кредитний\~договір № 503730-КС-004 в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитора за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у розмиірі 44000 грн строком на 16 тижнів -до 10.12.2024 року, з умовою сплати процентна ставка: 0,91 процентів на 1 день. Відповідно підтвердження щодо здійснення переказу грошоаих коштів ТОВ "ПрофітГід" кредитор виконав своє зобов`язання, передбачене договором, шляхом перерахуванням коштів на картку № [NUMBER] у розмірі 44 000 гривень [PERSON] . Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 503730-КС-004 [PERSON] на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 503730 КС-004 на загальну суму 29438,40 грн. Сторони в договорі чітко визначили, що процентна ставка є фіксованою та визначили її пільговий та стандартний розміри, а також підстави строк та порядок їх застосування, що, при цьому, не свідчить про те, що така процентна ставка є змінюваною. Відповідно до п. 3.2.1 договору знижена процентна ставка застосовується, якщо погашення кредиту здійснюється достроково або згідно з погодженим графіком платежів, а згідно з п. 3.2.2 договору, у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з графіком, у наслідок чого виникає прострочена заборгованість більше семи днів, то з восьмого календарного дня починається застосування стандартної процентної ставки. Тому застосування зниженої процентної ставки та передбачувана чітка можливість застосування стандартної процентної ставки свідчить про те, що в даному договорі процентна ставка є фіксованою. Визначена ж в договорі орієнтовна загальна вартість кредиту 89 032,68 грн, а також встановлений графік платежів є актуальним виключно в разі своєчасного внесення позичальником відповідних платежів і застосування у зв`язку з цим зниженої процентної ставки. Заборгованість відповідача за кредитним договором згідно з розрахунками позивача становить 94 505,60 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 43 280,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 36 355,20 грн; суми заборгованості по штрафам - 14 870,40 грн; суми прострочених платежів за комісією 0,00 грн. Така заборгованість розрахована позивачем в межа визначеного в п. 2.3, 2.7 договору строку кредитування (16 тижнів - до 10.12.2024 року) та після 10.12.2024 року жодні нарахування не здійснювались. Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання належного виконання зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №503730-КС-004 від 20.08.2024 року станом на 28.05.2025 року в сумі 79\~635,20 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 43280,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 36355,20 грн. Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій сз відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України \~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України № 64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан з 24.02.2022 року. На час ухвалення рішення відповідний стан є продовженим. За таких обставин заявлена вимога про стягнення суми штрафів (неустойки) суперечить приписами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України \~та не підлягає до задоволення. Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання належного виконання зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №503730-КС-004 від 20.08.2024 року станом на 28.05.2025 року в сумі 79\~635,20 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 43280,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 36355,20 грн. На підставі\~ст.\~141\~ЦПК України\~підлягають до\~стягнення з\~відповідача витрати\~з оплати\~судового збору\~пропорційно до\~задоволених вимог,\~тобто 2\~041,24\~грн.\~(94\~505,60/ 79 635,20*2422,40). На підставі викладеного та

Outcome: partial