Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпра з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас». \~ \~ \~ \~Позивач просив: «1. Визнати протиправними дії товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» м. Дніпро у відмові пільгового ( безкоштовного) проїзду позивачу що сталося 03 червня 2025 року на маршруті № 70 м. Дніпро. 2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» м. Дніпро на користь позивача вартість проїзду в сумі 18,00 грн. на підставі проїзного квитка «Міський автобус» Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, серії ДБКМ № 023014. 3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» м. Дніпро на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 700 грн. 00 коп». \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 03 червня 2025 року о 07 год. 35 хв. у місті Дніпро користувався автобусним маршрутом загального користування № 70, від посадочної платформи « Старомостова площа». При посадці в автобус (державний номерний знак [NUMBER] , якій належить відповідачу) позивач пред`явив водію автобусу посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, але водій відмовив позивачу у пільговому проїзді мотивував свою відмову тим, що діє обмеження до 10 годин ранку у користуванні пільговим проїздом. За таких обставин між позивачем та відповідачем виник цивільно-правовий спір. Ціна позову становить 718 грн 00 коп та складається з вартості квитка 18 грн 00 коп і моральної шкоди 700 грн. Протоколом розподілу судової справи справу передано для розгляду судді Недобитюк Н.В., ухвалою якої відкрите провадження у справі. У судові засідання позивач не з`являвся, просив розглядати справу без його участі. Інтереси відповідача представив адвокат Макаренко В.В., який заперечував щодо задоволення позовних вимог, вважав їх необґрунтованими. У відповідності до\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивач є ветераном органів внутрішніх справ, що підтверджується копією посвідчення, наявною у матеріалах справи. Правовий статус ветеранів органів внутрішніх справ закріплений у\~Законі України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Згідно з п. 11\~ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранам органів внутрішніх справ надаються пільги, зокрема, безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» є автомобільним перевізником, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в м. Дніпрі. Згідно з нормами\~ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Аналогічні вимоги викладені в п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, згідно яких, окрім іншого, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. За змістом\~частини 2\~ ст.\~42\~Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Відповідно до\~вимог ст.\~7\~Закону України\~«Про автомобільний\~транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту. За змістом\~ст.\~29\~Закону України «Про автомобільний транспорт», органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач \~має право на безоплатний проїзд, зокрема, автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі - та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Разом з тим, відповідачу як автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом (стаття 37 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Так, відповідно до п. 6 Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція - замовлення, квитанція - зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер). Питання відсутності дати на проїзному квитку не суперечить пункту 6 зазначеної постанови та більш того питання оформлення розрахункового документу належить виконавцю послуги. У матеріалах справи наявна копія квитка серії [NUMBER] вартістю 18 грн 00 коп. Однак у ході розгляду справи не було встановлено походження зазначеного квитка. Тобто, позивачем не доведено, що цей квиток був придбаний 03 червня 2025 року о 07 год. 35 хв. у місті Дніпро у автобусі № 70. У свою чергу представник відповідача не підтвердив та не спростував придбання позивачем квитка серії [NUMBER] за вказаних вище обставин. Суд звертає увагу, що згідно з частиною 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до частини 3 ст.\~12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи. Крім того, Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків, про що наголошено в рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Каракуця проти України» від 16.02.2017 року. Суд зауважує, що позивач у свою чергу не довів належними, допустимими та достовірними доказами того, що ним все ж таки здійснено оплату за проїзд, а квиток серії ДБКМ № 023014 був придбаний за обставин, які викладені у позовній заяві. Разом з тим, не доведено належним чином факту відмови водія у здійсненні пільгового перевезення позивача, який має на це відповідне право встановлене законом, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, відтак не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд виходить з наступного. Частинами першою-третьою\~статті 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.\~Статтею 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільно-правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9\~Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Так, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Отже, зважаючи на викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки саме по собі посилання позивача на те, що йому завдано шкоди та моральних страждань внаслідок публічного спілкування з водієм у присутності інших пасажирів не може бути достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Відповідно до положень статей\~12\~та\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги викладене, досліджені докази, за своїм власним переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим, не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат у даній справі не проводився. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed