Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , постійний житель [ADDRESS] . За життя померлий склав заповідальне розпорядження, яким заповів усе своє майно [PERSON] , у тому числі житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки, визначені Державними актами серії ІІІ-ЗК № 024159 та ІІ-ЗК № 004516 На момент смерті разом із ним були зареєстровані та проживали позивач [PERSON] , [INFO] , та його дружина [PERSON] , [INFO] . Померлий був власником житлового будинку за цією ж адресою та земельних ділянок загальною площею 0,5880 га (для обслуговування будинку та особистого підсобного господарства) і 0,4883 га (для ведення особистого селянського господарства). Позивач прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Третя особа [PERSON] спадщину не прийняв у встановлений законом строк. У вересні 2025 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори за видачею свідоцтв про право на спадщину, однак йому було відмовлено постановою нотаріуса від 23.09.2025 року № 172/02-31 у зв`язку з неможливістю оформлення спадкових прав. Це й стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 30.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалами суду від 19.11.2025 року справу призначено\~до судового\~розгляду та витребувано докази. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі довірителя, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника. Селищна рада визнала позовні вимоги. [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про визнання позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не приймав, приймати не бажає і до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини за заповітом до його майна, звертатися не буде. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов таких висновків Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом установлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який був постійним жителем [ADDRESS] (а.с. 9, 17, 49). На випадок смерті померлий [PERSON] склав заповідальне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті (житловий будинок з надвірними будовами, земельна ділянка площею 0,5880 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 024159, земельну частку (пай) площею 0,4883 га згідно Державного акту на право приватної власності ІІ-ЗК № 004516, заповів [PERSON] (а.с. 15). На момент його смерті разом із ним проживали та були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] син та [PERSON] , [INFO] невістка (а.с. 17). Станом на день смерті померлий був власником наступних об`єктів нерухомого майна: - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 18); - земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,5880 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 024159 від 02 грудня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 107 (а.с. 23); - земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,4883 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 004516 від 11 червня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 2622 № 234 (а.с. 24). Позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом до майна померлого шляхом постійного проживання разом з померлим станом на день його смерті, що підтверджується довідкою (а.с. 17). Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. [PERSON] третя особа без самостійних вимог на предмет позову, - спадщину до майна померлого діда [PERSON] , не прийняв у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, що вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с. 67-78) . У вересні місяці 2025 року позивач звернувся з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом до майна померлого батька, але у видачі останніх йому було відмовлено, що підтверджується постановою державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвої О. І., від 23 вересня 2025 року № 172/02-31 (а.с. 13). Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є предметом даного позову був побудований у 1960 році, що підтверджується Технічним паспортом на квартиру (а.с. 20-22). Згідно Технічного паспорта, загальна площа приміщень складає 88,12 квадратних метрів, із них житлова площа 55,55 квадратних метрів, допоміжна 32,57 квадратних метрів. Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Суд вважає, що підстави, на які послався нотаріус, не є достатніми для відмови позивачу у реалізації його спадкових прав. Подані матеріали свідчать про законність прийняття спадщини. При цьому встановлено, що спадкодавець за життя набув право власності на майно, яке після його смерті стало предметом спадкування. Позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину у спосіб, передбачений чинним законодавством, що підтверджується належними та допустимими доказами, дослідженими судом. У свою чергу спадкоємець за заповітом письмово підтвердив, що приймати спадщину не бажає та не вчинятиме жодних дій щодо її прийняття. З огляду на наведені обставини, визнання позову відповідачем та відсутність даних про порушення прав чи законних інтересів інших осіб, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог статей 141, 142\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов було визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягає поверненню 5918,75 грн, що становить 50 % судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви (11837,50 ? 0,5 = 5918,75 грн).

Outcome: approved