Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

18 серпня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якій прохає стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 13.09.2023-100000996 від 13 вересня 2023 року у сумі 16 982 гривні 88 копійок, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 9 990 гривень 06 копійок, заборгованості по відсотках - 6 992 гривні 84 копійки. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 13 вересня 2023 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено договір № 13.09.2023-100000996 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит, у сумі 10 000 гривень, у тимчасове платне користування на споживчі потреби, строком на 84 дні, зі сплатою процентної ставки у розмірі 1 % за кожен день користування, яка застосовується протягом всього строку, на який надано кредит та комісії за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту. ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER](котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, станом на 05 грудня 2023 року за останнім утворилася заборгованість за Договором № 13.09.2023-100000996 в розмірі 16 982 гривні 88 копійок, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 9 990 гривень 06 копійок, заборгованості по відсотках - 6 992 гривні 84 копійки, які позивач прохає суд стягнути з відповідача разом із судовим витратами по справі у сумі 2422 гривні 40 копійок. Ухвалою від 22 серпня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін (а. с. 29), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 20096/25-вих/2/204/4163/25 від 22 серпня 2025 року (а. с. 30). Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року у справі здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 годину 45 хвилин 15 жовтня 2025 року (а. с. 36). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові, з-поміж іншого, прохав про розгляд справи за його відсутності (а. с. 5 на звороті) не заперечував проти ухвалення заочного рішення Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 55), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 13 вересня 2023 року ТОВ «Споживчий центр» направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 13.09.2023-100000996 про надання кредиту (а. с. 19-22). 13 вересня 2023 року [PERSON] , прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 13.09.2023-100000996 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а. с. 24 на звороті). Так, судом встановлено, що зі своєї сторони ТОВ «Споживчий центр» направило відповідачу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Р543, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено (а. с. 19-24). Таким чином, 13 вересня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Договір № 13.09.2023-100000996 про надання кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до вимог п. 3.1 Договору кредиту, ТОВ «Споживчий центр» надає Позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та комісію. За умовами п. 3.3 вказаного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах (дата надання/видачі, сума, строк, дата повернення, проценти, графік платежів) встановлених у Заявці. Так, відповідно до вимог п. п. 1-9 Заявки (а. с. 22 на звороті -24): дата надання/видачі кредиту 13 вересня 2023 року; сума - 10 000 гривень; строк - 84 дні з дати його надання; дата повернення - 05 грудня 2023 року; період користування - кожні наступні 14 днів; проценти - 1 % на день. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий ним вказано в Заявці) (а. с. 22 на звороті - 24). До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором № 13.09.2023-100000996 про надання кредиту належним чином не виконав. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості за Договором № 13.09.2023-100000996, відповідач станом на 05 грудня 2023 року за вищевказаним договором має заборгованість в розмірі 16 982 гривні 88 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9 990 гривень 06 копійок, суми прострочених платежів по процентах - 6 992 гривні 84 копійки (а. с. 10). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, цифровий власноручний підпис власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом; Як вбачається зі змісту кредитного договору № 13.09.2023-100000996 від 13 вересня 2023 року сторони узгодили те, що його підписання буде в електронному вигляді, в даному випадку шляхом введення одноразового ідентифікатора Р543, що був відправлений 13 вересня 2023 року на телефон відповідача [NUMBER] та, введений останнім 13 вересня 2023 року. Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано того, що вказаний кредитний договір нею був підписаний в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а отже останній погодився зі всіма умовами та правилами даних договорів, умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пенею, відсотками за користування кредитними коштами. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесені рішення суд керується розрахунком позивача, відповідно до якого за відповідачем по кредитному договору № 13.09.2023-100000996, станом на 05 грудня 2023 року, рахується заборгованість в розмірі 16 982 гривні 88 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9 990 гривень 06 копійок, суми прострочених платежів по процентах - 6 992 гривні 84 копійки. Факт користування відповідачем кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано останнім належними доказами. Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням кредитної картки та незаконну видачу кредитної карти на ім`я [PERSON] третім особам. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач виконав у повному обсязі вимоги закону щодо ознайомлення позичальника із паспортом споживчого кредиту, в якому вказані умови кредитування, що в свою чергу підтверджено відповідним підписом відповідача при цьому останній, після укладення договору, користувався наданими банком кредитними коштами, проте допустив систематичне прострочення погашення заборгованості по кредиту, у зв`язку з чим станом на 05 грудня 2023 року має перед позивачем заборгованість у загальному розмірі 16 982 гривні 88 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9 990 гривень 06 копійок, суми прострочених платежів по процентах - 6 992 гривні 84 копійки. Суд зазначає, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позивачем було надано відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит, однак останній умови договору належним чином не виконує, а відтак право позивача порушено, та підлягає захисту у судовому порядку, яке він реалізував, звернувшись до суду, натомість відповідач заявлені позивачем вимоги не спростував, правом на надання відзиву не скористався. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість за кредитним договором № 13.09.2023-100000996 від 13 вересня 2023 року в розмірі 16 982 гривні 88 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9 990 гривень 06 копійок, суми прострочених платежів по процентах - 6 992 гривні 84 копійки. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 13.09.2023-100000996 від 13 вересня 2023 року в розмірі 16 982 гривні 88 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9 990 гривень 06 копійок, суми прострочених платежів по процентах - 6 992 гривні 84 копійки. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved