Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1. 08 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» адвокат Корф Петро Казимірович, який діє від імені та в інтересах позивачки [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Шумської міської ради (далі відповідач) з вимогою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON] . 2. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер прадід позивачки [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 27.06.1989 належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Частка члена колгоспного двору спадкодавця не виділена. Членами колгоспного двору були: [PERSON] - голова колгоспного двору та [PERSON] - голова колгоспного двору. Оскільки [PERSON] заповіту не склав, а отже спадкоємцем за законом є його донька [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на жилий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] з нею були зареєстровані [PERSON] - дочка, [PERSON] - внучка. Оскільки померла заповіту не залишила, а отже [PERSON] відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що за адресою [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом з нею були зареєстровані: її дочка [PERSON] та внучка [PERSON] . За життя [PERSON] не склала заповіту, а отже відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги є її донька [PERSON] - позивачка у справі. Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Бурлак А.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовила їй у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з тим, що житловий будинок належить колгоспному двору. Крім того існують розбіжності у написанні померлого [PERSON] , який у свідоцтві про смерть вказаний як « [PERSON] », а у свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок « [PERSON] », що унеможливлює встановлення належності нерухомого майна померлому. Відтак, позивачка просить встановити факт родинних відносин, а саме той факт, що [PERSON] є прадідом [PERSON] , а також визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого розгляду на 27 жовтня 2025 року. 4. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року підготовче засідання відкладено на 17 листопада 2025 року. 5. Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено судовий розгляд справи по суті на 08 грудня 2025 року. 6. Сторони в судове засідання не з`явились. 17 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивачки [PERSON] - адвоката Корфа П.К. надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника. 08 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Шумської міської ради також надійшла заява про розгляд справи без їх участі за наявними в матеріалах справи документами. 7. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. 8. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 9. Повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Шумським відділом ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] в с. Вілія Шумського району Тернопільської області. 10. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 02.08.1989, виданого на підставі рішення виконкому Шумської районної Ради народних депутатів №136 від 27.06.1989 «Про оформлення права особистої власності на жилий будинок (домоволодіння)» вбачається, що [PERSON] на праві особистої власності належить 1/2 частина жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , який належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Реєстровим написом на документи про право власності підтверджується, що 1/2 жилого будинку по [ADDRESS] зареєстровано в Кременецькому бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , та записано в реєстрову книгу №1 стор. 199 за реєстровим №199. 11. Із довідки №13.01-10/260 від 25.08.2023, виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] станом на 1991 рік мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті зареєстровані та були членами колгоспного двору наступні особи: - [PERSON] , [PERSON] . 12. Повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] в с. Вілія, Шумського району Тернопільської області. 13. Крім того, відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 02.08.1989, виданого на підставі рішення виконкому Шумської районної Ради народних депутатів №136 від 27.06.1989 «Про оформлення права особистої власності на жилий будинок (домоволодіння)» вбачається, що [PERSON] на праві особистої власності належить 1/2 частина жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , який належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Реєстровим написом на документи про право власності підтверджується, що 1/2 жилого будинку по [ADDRESS] зареєстровано в Кременецькому бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , та записано в реєстрову книгу №1 стор. 199 за реєстровим №199. 14. Згідно із Архівним витягом із по господарської книги №6 Вілійської сільської ради Кременецького (Шумського) району Тернопільської області за 1991-1995 роки станом на 15.04.1991 року вбачається, що за особовим рахунком № [NUMBER] головою сім`ї є [PERSON] , зареєстрована одноосібно, суспільна група - колгоспна. 15. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Вілійською сільською радою Шумського району Тернопільської області слідує, що [PERSON] померла [INFO] в с. Вілія Шумського району Тернопільської області. 16. Згідно із Архівним витягом із по господарської книги №3 Вілійської сільської ради Кременецького (Шумського) району Тернопільської області за 2011-2015 роки станом на 22.08.2011 вбачається, що за особовим рахунком № [NUMBER] головою сім`є є [PERSON] , членами сім`ї - [PERSON] , [PERSON] . 17. Із довідки №13.01-10/946 від 17.08.2023, виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] . 18. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Шумським відділом ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в м. Шумськ Кременецького району Тернопільської області. 19. Із довідки №03-05/1875 від 04.08.2025, виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на момент смерті були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] . 20. Ні підтвердження родинних відносин із померлими позивачкою долучено наступні документи: - повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Шумським відділом ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до якого слідує, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Вілія, Шумського району Тернопільської області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] ; - Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00052612084 від 24.07.2025, згідно із яким слідує, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] ; - Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00052612182 від 24.07.2025, згідно із яким слідує, що виконавчим комітетом Вілійської сільської ради Шумського району Тернопільської області 18 липня 1992 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було розірвано 20 вересня 1994 року; - свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Шумським відділом РАГС Тернопільської області, відповідно до якого вбачається, що 20 вересня 1994 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; - Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00052612436 від 24.07.2025, згідно із яким слідує, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] ; - Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00052612341 від 24.07.2025, згідно із яким слідує, що виконавчим комітетом Вілійської сільської ради Шумського району Тернопільської області 29 вересня 1973 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було розірвано 09 лютого 1979 року. 21. Із довідки №187 від 28.11.2022, виданої КП «Шумське бюро технічної інвентаризації» про технічні показники об`єкта нерухомого майна, наявність (відсутність) нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, перепланування вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в КП «Шумське БТІ» зареєстровано: 1/2 за [PERSON] та 1/2 за [PERSON] , на підставі свідоцтв про право власності, виданих на підставі рішення виконавчого комітету Шумської районної ради №136 від 27.06.1989, самочинного будівництва не виявлено. 22. Рішенням 40 сесії 8 скликання Шумської міської ради Тернопільської області №5302 від 28.07.2023 «Про перейменування вулиць в населених пунктах Шумської міської територіальної громади» в селі Вілія вулицю Першотравнева перейменовано на вулицю Миру. 23. Своєю Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 3 вересня 2023 року приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Бурлак Алла Володимирівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадковий житловий будинок належав колгоспному двору та в документах існують розбіжності у написанні спадкодавця [PERSON] . ІV. Оцінка Суду. 24. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 25. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 26. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 27. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 28. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 29. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 30. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 31. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо вимоги про встановлення факту родинних відносин, суд зазначає наступне. 32. Згідно ст. 257 ЦК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. 33. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 34. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Із роз`яснень постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 із наступними змінами та доповненнями слідує, що у разі, коли юридичні факти пов`язані із вирішенням спору про право, то такі спори вирішуються у позовному провадженні на загальних підставах. 35. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Судом встановлено, що позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування за законом у зв`язку із недоведеністю факту родинних відносин з померлим прадідом [PERSON] , який в свідоцтві про право особистої власності зазначений з помилкою « [PERSON] ». Таким чином встановлення факту родинних відносин між позивачем та її прадідом безпосередньо породжує для неї юридичні наслідки, оскільки дасть їй змогу оформити свої права на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно. 36. Суд звертає увагу, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] і спадщина відкрилась під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, відповідно до статті 549 якого передбачалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. 37. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. 38. Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 39. За змістом статті 524 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 40. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. 42. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. 43. Згідно ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. 44. Згідно з вимогами ст. ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. 45. Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. За положеннями статті 120 ЦК Української РСР 1963 року колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. 46. У відповідності до ст. 112 ЦК Української РСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). 47. Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. 48. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. 49. За змістом ст.123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Так, з матеріалів справи слідує, що 1/2 жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] . Крім того, 1/2 жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] . Разом з [PERSON] станом на 1991 рік були зареєстровані та були членами колгоспного двору його дочка [PERSON] та онучка [PERSON] , отже [PERSON] є спадкоємцем майна за законом після смерті [PERSON] (член колгоспного двору) та набула у власність в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований в в [ADDRESS] . 50. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Виходячи з вищезазначених норм законодавства, слідує, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, а це: голова колгоспного двору [PERSON] , голова колгоспного двору [PERSON] , член колгоспного двору [PERSON] . 51. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 52. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). 53. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). 54. Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, передбачені положеннями статті 1219 ЦК України. Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. 55. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] і спадкоємцем її майна є її дочка [PERSON] , з огляду на вимоги ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, яка на день смерті проживала та була зареєстрована з померлою за адресою [ADDRESS] . В свою чергу, позивачка [PERSON] , з огляду на вимоги ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, є спадкоємцем майна, належного її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , як така, що на день смерті постійно проживала із спадкодавцем за адресою [ADDRESS] . 56. Згідно із ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 57. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 58. У відповідності до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. 59. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають той з подружжя, який пережив, діти спадкодавця та батьки. Отже, з наданих та досліджених матеріалів справи слідує, що [PERSON] є спадкоємцем майна свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , як така, що вступила в управління спадковим майном відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 549 ЦК України (1963 року). [PERSON] є спадкоємцем майна своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , як така, що постійно проживала та була зареєстрована з нею в одному господарстві, відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268 ЦК України. [PERSON] є спадкоємцем майна своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , як така, що постійно проживала та була зареєстрована з нею в одному господарстві, відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, а отже набула права власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями, що розташований в [ADDRESS] . 60. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 61. Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження. В даний час у позивачки виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно за законом, а саме, на житловий будинок, як спадкове майно після смерті матері [PERSON] . Представник відповідача Шумська міська рада Кременецького району Тернопільської області своїх заперечень стосовно позову не висловив. Суд знаходить, що в даних правовідносинах виникнення права власності у позивача пов`язується з правом спадкування. 62. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 63. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 64. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 65. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 66. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 67. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а набуття позивачем права на житловий будинок не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved