Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивач обґрунтовує свою вимогу тим, що судовим наказом Мукачівського міськрайонного суду від 07.11.2024 р. з нього було стягнуто аліменти на утримання двох дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). Однак, на підставі рішення того ж суду від 06.05.2025 р. виключено відомості про його батьківство щодо дитини [PERSON] . Ухвалою від 23.10.2025 р. зазначений судовий наказ визнано таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , а також зупинено виконання у цій частині. Постановою державного виконавця від 10.11.2025 р. розмір аліментів зменшено й постановлено проводити з нього стягнення утримання [PERSON] частини його заробітку. Водночас Позивач вважає, що Відповідачка, знаючи про відсутність його батьківства щодо другої дитини, недобросовісно стягувала з нього аліменти у розмірі 1/3, хоча мала право лише на 1/4 частину заробітку (доходу). Крім того, Позивач добровільно сплатив 11 000,00 грн аліментів за листопад 2024 року, переказавши (на прохання Відповідачки) зазначену суму на рахунок [PERSON] , однак це було проігноровано Відділом ДВС, і стягнення було проведено повторно, що призвело до подвійної сплати аліментів. Позивач просить зарахувати суму 42 208,33 грн, яка, на думку Позивача, є недобросовісно надмірно отриманою Відповідачкою, як аліменти в рахунок майбутніх аліментних платежів за виконавчим провадженням № 76519879 на утримання його дитини [PERSON] . Відповідачка вважає позов необґрунтованим. Заперечує проти зарахування добровільно сплачених Позивачем коштів за листопад 2024 року у сумі 11 000,00 грн, оскільки вони були перераховані на банківську картку бабусі дитини, а не на особистий рахунок Відповідачки чи рахунок ВДВС. Законодавство не передбачає можливості зарахування таких коштів в рахунок аліментів. Крім того, Відповідачка зазначає, що Позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки у випадку неправомірного не зарахування коштів слід було б звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Відповідачка також наполягає, що відсутня недобросовісність з її боку при отриманні аліментів. Стягнення аліментів проводилося державним виконавцем на підставі чинного судового наказу, який набрав законної сили. Рішення про виключення відомостей про батьківство Позивача, а також ухвала суду про визнання судового наказу частково таким, що не підлягає виконанню, були постановлені після здійснення цих стягнень. Тому відсутні підстави для повернення безпідставно набутих коштів відповідно до ст. 1215 ЦК України. Вислухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов таких висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено частиною 2 статті 16 ЦК України. Цією ж нормою встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень (ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України). На підтвердження своїх вимог та заперечень, сторонами до суду були надані так письмові докази: копію судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2024 року у справі № 303/9030/24, який підтверджує первинний обов`язок Позивача сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на утримання двох дітей, починаючи з 05.11.2024 року та до досягнення дітьми повноліття; копію рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.05.2025 року у справі №303/8939/24, яким задоволено позов [PERSON] та виключено відомості про нього як батька [PERSON] , що є основною підставою для зменшення розміру аліментів. копію довідки про доходи [INFO] від 16.10.2025 року № 11/2/13205, яка підтверджує розмір грошового забезпечення Позивача [PERSON] за період з 30.05.2025 по 30.09.2025, що слугує доказовою базою для розрахунку надміру сплачених коштів; копію платіжних документів, надані Позивачем на підтвердження добровільної сплати аліментів (зокрема 11 000,00 грн за листопад 2024 року) на рахунок третьої особи (бабусі дитини); копію ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2025 р. у справі № 303/9030/24, якою визнано судовий наказ від 07.11.2024 таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] , а також зупинено виконання у цій частині; копію повідомлення державного виконавця про відмову Позивачу в зарахування як аліментів коштів, які ним сплачені на картковий рахунок [PERSON] ; копію постанови державного виконавця від 10.11.2025 р. у ВП № 76519879, якою розмір аліментів, стягнутих з Позивача за судовим наказом від 07.11.2024 р. у справі № 303/9030/24 фактично зменшено й постановлено проводити стягнення з Позивача на утримання [PERSON] [INFO] його заробітку. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина\~перша\~статті\~5 ЦПК України). У статті\~129 Конституції України\~закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно із пунктом 8 частини третьої статті\~129 Конституції України\~основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Предметом спору в цій справі є відновлення права позивача на повернення необґрунтовано стягнутих коштів на утримання чужої дитини шляхом їх зарахування в рахунок виконання аліментних зобов`язань щодо своєї дитини. Підставою позову Позивач зазначав положення статей 1212, 1214, 215 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникають внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, та є кондикційними зобов`язаннями. Проте зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів не застосовуються до аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 337/642/22 (постанова від 22.11.2023 р.). Метою позову є повернення переплачених коштів, а спосіб, який обрав позивач - зарахування переплати в рахунок аліментних зобов`язань на майбутнє, не змінює предмету позову - повернення коштів. Отже, обраний позивачем спосіб захисту, а саме позовні вимоги про зарахування переплати в рахунок аліментних зобов`язань, є неналежним та не підлягає захисту. Крім того, заслуговують на увагу запереченням Відповідачки про те, що вимоги про перерахунок аліментів стосуються виконавчого провадження. Облік і перерахунок сплачених аліментів є функціональним обов`язком державного виконавця, який реалізується у межах виконавчого провадження. Спір про зарахування сплачених коштів як аліментів стосується обліку, перерахунку та руху коштів у межах відкритого виконавчого провадження № 76519879. Відповідно до статей 4, 18 та 71 Закону України «Про виконавче провадження», проведення перерахунку стягнутих сум та ухвалення рішень щодо їх обліку належить до виключної компетенції державного виконавця. Позовна вимога про зарахування сплаченої суми на виконання аліментних зобов`язань є спробою вирішити питання, яке належить до компетенції виконавця, у порядку позовного провадження. Спір щодо дій виконавця (якщо він відмовляється зарахувати кошти або Позивач не погоджується з його розрахунком) підлягає вирішенню не в порядку позовного провадження, а шляхом оскарження його рішень, дій або бездіяльності у порядку, встановленому главою 6 розділу VI Цивільного процесуального кодексу України (стаття 447 ЦПК України). Відмовляючи у задоволенні позову про зарахування сплаченої суми як аліментів, суд зазначає, що якщо спір за своєю суттю належить до юрисдикції цивільного суду (як оскарження дій виконавця), але заявник обрав неправильний процесуальний механізм (подав позов замість скарги за статтею 447 ЦПК України), це є підставою для відмови у задоволенні позову. Натомість закриття провадження застосовується, якщо справа взагалі не підлягає розгляду в цивільних судах (пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України). Зважаючи на те, що питання виконання судових рішень у цивільних справах належить до компетенції судів загальної юрисдикції, але має вирішуватися у формі скарги, то правильним рішенням буде відмова у задоволенні цієї вимоги через обрання позивачем неналежного способу захисту. Водночас така відмова не позбавляє Позивача права звернутися до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) або рішення державного виконавиця у разі відмови здійснити перерахунок аліментів або якщо Позивач не погодиться з результатами такого перерахунку. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed