Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Представник позивача за дорученням Дідух Євген Олександрович, який діє в інтересах ТОВ «Українські фінансові операції» (03045, м. Київ, вул. Набережно - Корчуватська, 27, приміщення 2, ЄДРПОУ 40966896) через систему «Електронний суд» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 23 квітня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір № 4588763 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 13500 грн. 00 коп. строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом. В подальшому позичальником було підписано додатковий договір та кошти у розмірі 1500 грн. 00 коп. від первісного кредитора згідно договору було надіслано платіжною системою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на картку споживача. Вказують, що за інформацією в листі ТОВ «Пейтек Ураїна» успішно перераховано грошові кошти у сумі 13500 грн. 00 коп. на платіжну карту [NUMBER] . В подальшому позичальником було підписано додатковий договір та кошти в розмірі 1500 грн. 00 коп. від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на картку споживача. За даними поданого розрахунку заборгованості за Договором № 4588763 від 23.04.2024 року у період з 23.04.2024 року по 25.11.2024 року включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 43875 грн. 00 коп. Сума заборгованості за Договором розрахована первісним кредитором у формі поденного розрахунку заборгованості, у відповідності до умов Договору. Вказують, що 25.11.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. У період з дати укладання Договору, а саме, з 23.04.2024 року по 25.11.2024 року (дата укладення Договору факторингу), у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 43875 грн. 00 коп. Позивач зазначає, що до нього відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.11.2024 року № 25/11/2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4588763 від 23.04.2024 року загальна сума заборгованості склала 64125 грн. 00 коп., з якої заборгованість по тілу кредиту 13500 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 43875 грн. 00 коп. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 6750 грн. 00 коп. Просять стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість загальною сумою 86332 грн. 50 коп., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 13500 грн. 00 коп., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 43875 грн. 00 коп., суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» 28957 грн. 50 коп., судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. 00 коп. В порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. 19 серпня 2025 року ухвалою позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу термін для усунення вказаних в ухвалі недоліків до 10 днів з дня вручення ухвали. 04 вересня 2025 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (з викликом сторін), зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати інформацію. 14 жовтня 2025 року ухвалою суду зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати інформацію. Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» в судове засідання не зявився, надавши через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Також зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи повідомлялася шляхом надсилання судових повісток-повідомлень засобами поштового зв`язку за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, які не були вручені відповідачу з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом доставки судових повісток про виклик до суду на номер телефону відповідача та шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4588763. Відповідно до п. 1.1 Договору, Укладання цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення код, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС Товариства. Відповідно до п. 1.2. Договору, на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 12000 грн. 00 коп. Відповідно до п. 1.2.1. Договору, за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається Додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п. 1.3. цього Договору). Відповідно до п. 1.3. Договору, строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 1.3.1. Договору, строк кредитування, а також терміни (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені Договором, можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою Сторін, шляхом підписання сторонами додаткового договору до цього Договору. Ініціювання клієнтом продовження строку кредитування/строку Договору відбувається без змін умов цього Договору в бік погіршення для клієнта. Відповідно до п. 1.3.3. Договору, рекомендовані дати внесення клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у Графіку платежів друга колонка «Дата видачі кредиту/дата платежу». Відповідно до п. 1.4. Договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. Відповідно до п. 2.1. Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Відповідно до п. 2.2. Договору, сума кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 23.04.2024 або 24.04.2024. Відповідно до п. 3.1. Договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». 25 квітня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додатковий договір до Договору № 4588763 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.04.2024 року. Відповідно до п. 1.2. Договору, сторони за взаємною згодою домовились, що згідно з умовами цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Встановлено, що 25 квітня 2024 року [PERSON] (позичальник) в межах вказаного Договору підписала Паспорт споживчого кредиту (до укладення додаткового договору № 4588763-Т1 до Договору про споживчий кредит № 4588763 від 23 квітня 2024 року), який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 72643. Відповідно до п. 3 Паспорту, тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту, згідно додаткового договору 1500 грн. 00 коп.; загальна сума/ліміт кредиту за договором № 4588763 13500 грн. 00 коп.; сума кредиту на дату надання цього паспорту споживчого кредиту до укладення додаткової угоди та з урахуванням фактичної сплати суми кредиту за договором № 4588763-Т1 12000 грн. 00 коп.; строк кредитування за Договором № 4588763-Т1 360 днів; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту у безготівковій формі шляхом перерахування кредитодавцем коштів кредиту на банківській рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), зазначеної споживачем, не пізніше двох днів від дати укладення договору. Відповідно до Листа ТзОВ «Пейтек Україна» № 20241219-1540 від 19.12.2024 року, відповідно до Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: 23.04.2024 17:31:10 на суму 12000 грн. 00 коп. Відповідно до Листа ТзОВ «Пейтек Україна» № 1-1912 від 19.12.2024 року, відповідно до Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 25.04.2024 22:13:18 на суму 1500 грн. 00 коп., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua 380831386, призначення платежу: зарахування 1500 грн. 00 коп. на карту [NUMBER] . Відповідно до Листа АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250919/31903-БТ від 24.09.2025 року, на запит суду, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку здійснено переказ коштів: 23.04.2024; 12000 грн. 00 коп. Таким чином ТзОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту 4588763 від 23 квітня 2024 року та Додаткового договору до Договору № 4588763 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.04.2024 року. Разом з тим, відповідачем умови зазначених договорів належним чином не виконувалися, в зв`язку [PERSON] має заборгованість перед позивачем загальною сумою 86332 грн. 50 коп., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 13500 грн. 00 коп., нарахованих процентів первісним кредитором 43875 грн. 00 коп. Так, з Розрахунку заборгованості за Договором № 4588763 про надання споживчого кредиту від 23.04.2024 року за 143 календарних днів (26.11.2024-17.04.2025) вбачається, що сума основного боргу, на яку нараховується процентна ставка 13500 грн. 00 коп., процентна ставка 1,5%, сума нарахованих процентів за користування грощовими коштами 28957 грн. 50 коп. Як вбачається з Розрахунку, відповідачем взагалі не здійснювалось оплата основного боргу та оплата процентів, проценти нараховувалися за стандартною процентною ставкою (202 грн. 50 коп.). Також, в судовому засіданні встановлено, що 25 листопада 2025 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Українські фінансові операції» був укладений Договір факторингу № 25/11/2024, відповідно до умов якого ТзОВ «Лінеура Україна» відступило, а ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло права вимоги заборгованості до Боржників, які зазначені в Реєстрі боржників (Додаток №1 до договору факторингу від 25 листопада 2024 року № 25/11/2024), в тому числі і право вимоги заборгованості за Договором № 4588763 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним із [PERSON] . На момент укладання такого договору розмір кредитної заборгованості відповідача складав 57375 грн. 00 коп. В подальшому, новим Кредитором ТзОВ «Українські фінансові операції» відповідачу [PERSON] були нараховані проценти за користування кредитними коштами, в межах Договору про надання споживчого кредиту в загальній сумі 28957 грн. 50 коп. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача складає 86332 грн. 50 коп., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 13500 грн. 00 коп., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 43875 грн. 00 коп., суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» 28957 грн. 50 коп. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 4588763 від 23 квітня 2024 року, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТзОВ «Ленеура Україна» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4588763 від 23 квітня 2024 року, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 23037. На підставі такого договору відповідачем були отримані кредитні кошти в загальному розмірі 13500 грн. 00 коп., які вона зобов`язувалася повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробив цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі про споживчий кредит № 4588763 від 23 квітня 2024 року і вона користувалася кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за ним обчислюється заборгованість за вказаним вище Договором про надання споживчого кредиту № 4588763 від 23 квітня 2024 року в загальному розмірі 86332 грн. 50 коп., з яких, сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 13500 грн. 00 коп., сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 43875 грн. 00 коп., сума заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» 28957 грн. 50 коп. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору про надання споживчого кредиту №4588763 від 23 квітня 2024 року відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості саме в загальній сумі 86332 грн. 50 коп. є обґрунтованими. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з витрат позивача з оплати судового збору в розмірі 2\~422 грн. 40 коп., оскільки частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, та оплати правової допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2\~422грн. 40 коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач просить компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 10 000 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. В той же час, при ухваленні рішення про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії наступних документів: Договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року, укладений між ТзОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О.; Детальний опис робіт (надання послуг) № 4588763 від 20.07.2025 року; Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 4588763 від 20 липня 2025 року згідно Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024р. про надання юридичних послуг на загальну суму 10 000 грн. 00 коп.; Свідоцтво про право на заняття Дідухом Є.О. адвокатською діяльністю серія КС № 5972/10. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката підготовку та подачу позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за Договором № 4588763 про надання споживчого кредиту від 23 квітня 2024 року загальна вартість 10\~000 грн. 00 коп. Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникло з правочину, укладеного у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Представник позивача участі в судових засіданнях не брав, а розгляд справи здійснено судом оперативно в судовому засіданні без учасників справи. Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 10\~000 грн. є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат. Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 5 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених представником позивача. За таких обставин на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Щодо вимоги позивача про застосування судом частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України та зобов`язання органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України та роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при прийнятті рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Також слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому враховуючи вищезазначені обставини вимога позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial