Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

22 червня 2025 року Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до Відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними 07.12.1991 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Нова Каховка, Херсонської області, зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №629. Від шлюбу Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з Відповідачем не склалось через наявність різних поглядів на життя, постійні сварки та втратупочуття любові та поваги один до одного, у зв`язку із чим у Сторін припинені шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, тому з метою розірвання шлюбу Позивач звертається до суду. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Музики О.М. від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 25.08.2025 року. 25.08.2025 року судове засідання знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді Музики О.М. на лікарняному. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із тривалим перебуванням судді Музики О.М. на лікарняному головуючим суддею обрано Діденка Є.В., а розгляд справи призначено на 04.11.2025 року. 04.11.2025 року судове засідання відкладено на 04.12.2025 року для надання часу представнику відповідача на ознайомлення із матеріалами справи. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судових документів електронним зв`язком, про що в матеріалах справи наявна довідка про успішну доставку, однак представник подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась,повідомлена про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових документів за адресою реєстрації, однак конверт повернувся без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, на підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає Відповідача належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відзиву до суду у встановлений строк Відповідач не направляла. Водночас, 03.12.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Гірника Г.С. надійшла заява про надання строку для примирення протягом 6 місяців. Заява обґрунтована тим, що Відповідач місяць назад дізналась про позов щодо розлучення, на даний час не має можливості поспілкуватися із Позивачем та обговорити життєві питання сім`ї, у Сторін є неповнолітня дитина, а тому Відповідач бажає, що дитина росла у повноцінній родині та мала батьків. З метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи: тривалість розгляду цієї справи; відсутність у справі відзиву, враховуючи, що справа надійшла у червні 2025 року, та бажання Позивача не надавати строку для примирення, суд вважає можливим на підставі ст. 223 ЦПК України, розглянути справу за відсутності відповідача і його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Під час розгляду справи судом встановлено, що 07 грудня 1991 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Нова Каховка, Херсонської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №629. Від шлюбу Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. У заяві представника відповідача зазначено, що Сторони мають неповнолітню дитину, водночас, всупереч законодавству, Відповідачем не долучено копії свідоцтва про народження дитини задля встановлення достовірності вказаної інформації. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За положенням частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач в позовній заяві зазначає про відсутність спільного господарства з Відповідачем, що не підтримує шлюбні стосунки, тому стверджує, що збереження шлюбу суперечить його інтересам та порушує його права, просить не надавати строк для примирення. Щодо доводів Відповідача про надання строку на примирення суд зазначає таке. За статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Відповідно до частини 7 статті 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Передбачене частиною 1 статті 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Таким чином, з вищезазначеного випливає, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Натомість, суд звертає увагу, що Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень, що остання намагається зберегти шлюб та примиритися із Позивачем, які заходи нею вживаються. Крім того, цей позов надійшов до суду 23.06.2025 року, тобто з вказаного часу вже пройшло близько шести місяців, що було достатнім часом Відповідачу вжити заходів для примирення з Позивачем. Однак, незважаючи на сплив вказаного строку, Позивач все одно наполягає на задоволенні позову. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а Позивач послідовно зазначає, що не має намір зберігати шлюб з Відповідачем, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення судом. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору всумі 992,40 грн. Як убачається зі змісту позову Позивач також просить суд стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката суду надано: договір про надання правничої (правової) допомоги №25043 від 05.03.2025 р., укладений між Позивачем [PERSON] та адвокатом Яресько Т.В.; додаток №2 від 16.06.2025 року до договору №25043 із визначенням гонорару адвоката в розмірі 10 000,00 грн.; акт приймання-передачі послуг №1 від 19.06.2025 року, де вказано представництво та захист інтересів клієнта в справі щодо розірвання шлюбу з [PERSON] становить 10 000,00 грн.; розрахункову квитанцію №19/06/25 на суму 10 000,00 грн. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає доцільним стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати за надання правової допомоги в сумі 4 000,00 грн. Будь-яких заперечень з боку Відповідача за вимогою про стягнення витрат на правову допомогу або щодо їх розміру, до суду не надходило. На підставі викладеного,

Outcome: approved