Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

03.11.2025 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 05.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір № 4837423, відповідно до якого остання отримала в кредит 14800,00грн., шляхом їх переказу на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,38% (знижена ставка) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, усього 1687,20грн., або 5,0% (стандартна (базова) ставка) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, на узгоджений сторонами строк з можливістю його продовження. Разом з тим, відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі становить 53931,20 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14800,00грн., заборгованість за процентами - 38687,20 грн., заборгованість за комісіями - 444,00грн. Відповідно до договору факторингу №о26-07/2024 від 26.07.2024 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до боржника/відповідачки за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим він має право вимагати стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним договором на свою користь. Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 16000,00грн. Ухвалою суду від 30.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 06.10.2025 до суду від відповідачки [PERSON] надійшли заперечення (відзив) на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала та зазначила, що позивач пропустив строк позовної давності із зверненням до суду з цим позовом і просила застосувати наслідки пропуску строку. Також зазначила про відсутність належних доказів існування кредитних правовідносин - позивачем не надано копії кредитного договору, підтвердження видачі кредитних коштів, розрахунку боргу. Позивач також не довів своєї правосуб`єктності та набуття ним права вимоги. Крім того, просила врахувати її соціальний та матеріальний стан - вона є матір`ю 6-ох дітей, наймолодшому з яких 1 місяць, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює. Просила в позові відмовити повністю. 14.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якому позивач підтримав позовні вимоги повністю, заперечення відповідачки вважає безпідставними. Зокрема, перебіг строку позовної давності було продовжено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому зупинено у зв`язку з воєнним станом. Поновлення перебігу позовної давності відбулось на підставі відповідного закону 04.09.2025. На підтвердження існування кредитних правовідносин позивачем було додано до позовної заяви копію кредитного договору, який було укладено між первісним кредитором та відповідачкою в електронній формі через ІТС товариства та підписаний нею одноразовим ідентифікатором, що відповідає Закону України «Про електронну комерцію». Факт ідентифікація відповідачки підтверджується довідкою про ідентифікацію. На зазначеній в довідці номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення договору від його імені, відповідачем не надані. Отже, договір є чинним та обов`язковим для виконання. Переказ коштів був здійснений на картку відповідача № [NUMBER] оператором платіжних послуг за ініціативою первісного кредитора на підставі відповідного договору, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Елаєнс». Відповідач вказує на недоведеність факту перерахування їй кредитних коштів, але будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень не надає. Крім того, для спростування заперечень відповідача було додатково подано клопотання про витребування доказів. Перехід від первісного кредитора до позивача прав вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та інші обставини, які на її думку ускладнюють виконання взятих на себе зобов`язань, не є підставою для звільнення від відповідальності, виходячи з ст. 625 ЦК України. Просить позов задовольнити повністю. Одночасно представник позивача подав до суду клопотання про витребування додаткових доказів, а саме, у АТ «Державний ощадний банк України» ідентифікаційних даних власника картки та повний номер картки [NUMBER] , доказів зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 14 800,00 грн. 05.12.2021 року, виписки за номером картки № [NUMBER] за період із 05.12.2021 по 05.01.2022, інформацію чи відкривалась на ім`я [PERSON] банківська картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка), інформацію щодо фінансового номеру телефону за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 05.12.2021 по 05.01.2022; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] . Ухвалою суду, постановленою на місці в судовому засідання 08.12.2025, вказане клопотання було залишено без розгляду за заявою представника позивача Александрова О.О. з посиланням на те, що відповідачка на момент розгляду вказаного клопотання визнала обставини, на підтвердження яких заявлено клопотання про витребування доказів. 14.10.2025 до суду від відповідачки [PERSON] надійшли заперечення на відповідь відповідача, в яких вона зазначила, що заявлена до стягнення сума 53931,20грн значно (утричі) перевищує зазначену позивачем суму отриманих за договором від 05.12.2021 грошових коштів в сумі 14800,00грн. Такі вимоги є необґрунтованими, неспівмірними та несправедливими, що суперечить ст.3,13,509,627 ЦК України та принципам захисту прав споживача фінансових послуг. Позивач нарахував значну суму відсотків, комісій та штрафів, які не відповідають реальному строку користування коштами та не можуть вважатися економічно обґрунтованими. Зазначає, що кредит був узятий у складний життєвий період, під час догляду за дитиною та частково погашався, зокрема, сплачувались відсотки. Крім того, в період дії воєнного стану штрафні санкції за кредитним договором не нараховуються. Просила здійснити справедливий перерахунок заборгованості, виходячи з фактично отриманої суми кредиту 14800,00грн та помірних відсотків за час реального користування коштами. Також вказала, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу 16000,00 є явно завищеною та неспівмірною зі складністю справи, у зв`язку з чим підлягає зменшенню. 24.10.2025 до суду від відповідачки [PERSON] надійшли додаткові заперечення, в яких вона зазначила, що 05.12.2021 між нею та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір, згідно з яким вона отримала в кредит 14800,00грн строком на один місяць. До 04.01.2022 вона повинна була повернути 16931,20грн. (включно з нарахованими процентами). Оскільки вона неодноразово до цього користувалась послугами ТОВ «Мілоан», при оформлення кредитного договору їй була надана 80% знижка на процентну ставку. Нарахування процентів за стандартною ставкою -5% в день не відповідає умовам кредитного договору. Стягнення з неї заборгованості в розмірі 53931,20грн є необґрунтованим, неспівмірним та несправедливими. Позивач не надав доказів правомірності перерахунку відсотків а стандартною ставкою. Також просила врахувати її соціальний та матеріальний стан. Просила зменшити розмір нарахованих відсотків, відмовити або зменшити розмір витрат на правничу допомогу. 24.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких вказав на безпідставність заперечень відповідачки, зокрема, зазначив, що у розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідачем не надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Порядок нарахування процентів за стандартною ставкою 5% на день визначений п.2.2.3 та п.4.2 кредитного договору. В договорі сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості і таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Також сторони погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. При цьому, відсотки нараховувались до 23.02.2022 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення та оголошення воєнного стану. Останній не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язання за договором. Заперечуючи проти розміру витрат на правничу допомогу, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Просив позов задовольнити повністю. Представник позивача Александров О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у заявах по суті, просив позов задовольнити повністю. Відповідачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Також зазначила, що позовні вимоги вона визнає частково з підстав, викладених в її запереченнях. Факт перерахування грошових коштів в розмірі 14800,00грн за кредитним договором на її банківську картку [NUMBER] не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] 05.12.2021 було укладено договір про споживчий кредит №4837423. Вказаний кредитний договір є договором приєднання, невід`ємною частиною якого є Правила надання фінансових кредитів (послуг), які розміщені на сайті Товариства, та укладений через ІТС Товариства в електронній формі шляхом його підписанням позичальником/відповідачкою [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - 895782, який було направлено на зазначений нею номер мобільного телефону [NUMBER] . Відповідно до вказаного кредитного договору відповідачкаотримала в кредит 14800,00грн., шляхом їх переказу на її банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу - № [NUMBER] , строком на 30 днів - до 04.01.2022. Відповідно до п.1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії на загальну суму 2131,20грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту з усіма складовими становить 16931,20грн. При цьому, відповідно до п.1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 444,00грн ( 3% від суми кредиту) одноразово. Згідно з п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом - 1687,20грн., які нараховуються за ставкою 0,38% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.2.1 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та умовах, визначених п.2.3 договору. Відповідно до п.2.2.2 договору нарахування кредитодавцем проценті за користування кредитом здійснюється з дати , наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору. Відповідно до п.2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена в п.1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику із знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлені в п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 договору процентна ставка є нижчою від стандартної (базової), то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження такого строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з п.1.6 договору. Умови пролонгації строку кредитування визначені п.2.3 договору. Зокрема, відповідно до п.2.3.1.1 позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитором надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг), що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування та максимальна ставка комісії наведені в таблиці. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п.1.5.2 договору. Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору. Відповідно до п.2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Згідно з розрахунком ТОВ «Мілоан» станом на 04.03.2022 заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить 53931,20грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14800,00грн., заборгованість за процентами - 38687,20 грн., заборгованість за комісіями - 444,00грн. Відповідно до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 (з додатками) ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до боржника/відповідачки за вказаним кредитним договором на загальну суму боргу 53931,20 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14800,00грн., заборгованість за процентами - 38687,20 грн., заборгованість за комісіями - 444,00грн. Відповідно до розрахунку ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 29.08.2025 заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить 53931,20грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14800,00грн., заборгованість за процентами - 38687,20 грн., заборгованість за комісіями - 444,00грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає позов ТОВ «Факторинг Партнерс» частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. В цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Мілоан» як первісний кредитор та відповідачка [PERSON] як позичальник, діючи вільно, на власний розсуд, уклали 05.12.2021 кредитний договір №4837423, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 14800,00грн. шляхом їх перерахування на її платіжну банківську картку, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними, комісію в порядку та строки, визначені договором. Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачем - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Правомірність укладеного кредитного договору як правочину сторонами не оспорювалась, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме перерахував 05.12.2021 на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] в АТ «Ощадбанк» кредитні кошти в сумі 14800,00грн. за посередницьких послуг ТОВ «ФК «Елаєнс». Разом з тим, відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування ними в погоджений сторонами строк належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості в загальному розмірі 53931,20грн, стягнення якої кредитор має право вимагати в судовому порядку. На даний час право вимагати стягнення з відповідачки заборгованості за вищевказаним кредитним договором належить позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс» як новому кредитору на підставі Договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами - анкетою-заявою на кредит №4837423, паспортом споживчого кредиту №4837423, договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) №4837423 від 05.12.2021, Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію клієнта, довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» про успішність переказу, договором факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 з додатками, розрахунками заборгованості, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення. Крім того, відповідачки [PERSON] в своїх письмових запереченнях не оспорювала факту звернення до ТОВ «Мілоан», укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів, користування ними, неналежного виконання обов`язку з повернення кредитних коштів та виникнення заборгованості, у зв`язку з чим ці обставини не підлягають доказуванню в силу ч.1 ст.82 ЦПК України. Таким чином, неналежне виконання відповідачкою як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за кредитним договором є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб. В межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 53931,20грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 14800,00грн., заборгованості за процентами - 38687,20 грн., заборгованості за комісією - 444,00грн. Вказаний розмір заборгованості фактично визначений первісним кредитором станом на момент укладання договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 і новим кредитором не змінювався, жодні нарахування ним не здійснювались. При цьому, згідно з розрахунком заборгованості, складеним представником первісного кредитора ТОВ «Мілоан», нарахування процентів за користування кредитом за період з 06.12.2021 до 04.01.2022 включно здійснено в розмірі 56,24грн щодня, з 05.01.2022 до 24.02.2022 та 04.03.2022 в розмірі 740,00грн щодня. Відомості про повернення відповідачкою кредиту, сплату комісії, в т.ч. з метою пролонгації строку кредитування на пільгових умовах (п.2.3.1.1 кредитного договору) та процентів за користування кредитом в розрахунку відсутні. Крім того, як вже зазначалось, факт невиконання зобов`язання з своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, відповідачка [PERSON] фактично не заперечувала. Отже, з урахуванням положень п.2.2, 2.3 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором в межах первісного строку кредитування (30 днів) за зниженою процентною ставкою відповідно до п.1.5.2 кредитного договору, а в подальшому протягом наступних 51 дня (до 24.02.2022) та 04.03.2022, що в межах максимально можливого строку пролонгації договору (60 днів), - за стандартною (базовою) ставкою відповідно до п.1.6 договору. Між тим, слід зазначити, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно зі ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів). Відповідно до п. 5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. В даному випадку розмір нарахованих кредитором боржнику/відповідачці процентів за користування кредитом - 38687,20 грн. майже в тричі (2,6 разів) перевищує розмір основного боргу за кредитом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що умова договору про нарахування процентів в розмірі 5,00% за кожен день користування є несправедливою, а розмір нарахованих відсотків непропорційно високий, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020, 910/719/19 від 19.05.2020 та №363/1834/17 від 13.07.2022 та №910/12876/19 від 01.06.2021. З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за тілом кредиту в сумі 14800,00грн, за процентами за користування кредитом в сумі 1687,20грн, за комісією за надання кредиту в сумі 444,00грн, усього 16931,20грн. В іншій частині позові слід відмовити. При цьому, ухвалюючи рішення суд вважає безпідставними доводи відповідачки про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до п.12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п.19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вказаний пункт було виключено на підставі Закону №4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності з 04.09.2025 року. Отже, враховуючи вищевказане, суд вважає, що спірні правовідносини між сторонами виникли та існували в період, коли перебіг строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України було продовжено та зупинено. Позивач звернувся до суду з цим позовом 24.09.2025, тобто з дотриманням строку позовної давності. Ухвалюючи рішення суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, сформовану щодо належного здійснення правосуддя, згідно з якою рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення; питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 16931,20грн., що становить 31,40% від первісно заявлених вимог на суму 53931,20грн. (53931,20грн х 100% / 16931,20грн.), судовий збір в сумі 760,63грн. (2422,40грн х 31,40% /100%). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суд зазначає, що згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач надав суду копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10, договору №02-07/2024 від 02.07.2024 про надання правової допомоги з додатками (в т.ч. прайс-листом), заявки №856 від 01.08.2025 на надання юридичної допомоги, витяг з акту №17 від 31.08.2025 про надання юридичної допомоги адвокатським об`єднання «Лігал Ассістанс». Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Так, відповідно до п.4.2 договору №02-07/2024 від 02.07.2024 про надання правової допомоги клієнт, тобто ТОВ «Факторинг Партнерс», зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднання послуги після надання об`єднанням відповідного рахунку для оплати. Однак, первинного бухгалтерського документу про фактичну оплату наданих адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» послуг згідно з умовами договору про надання правничої допомоги розмірі, визначеному в акті прийму-передачі наданих послуг, позивач суду не надав та відповідно не довів, що він поніс витрати на правничу допомогу у цій справі, в розмірі 16000,00грн.. З урахуванням вищевикладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу в зазначеному розмірі.

Outcome: partial