Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

До Тиврівського районного суду Вінницької області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.05.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1208-8882, відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 5000 грн, строк кредитування - 300 днів, базовий період - 14 днів, знижена процентна ставка - 2,50% в день, стандартна процентна ставка - 3,00% в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Натомість відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 25.08.2025 за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 49650,00 грн, з яких заборгованість за кредитом - 5000 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 44650,00 грн. Разом з тим, кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності та часткового списання позичальнику заборгованості за нарахованими процентами в сумі 24650,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 25000 грн, з яких: 5000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 20000 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву, відповідно до якої просить справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була належно повідомлена (а.с.76). 02.12.2025 відповідачка подала заяву, відповідно до якої позов визнає, однак просить розстрочити стягнення боргу на 12 місяців, у зв`язку із важким матеріальним становищем (не працює, має на утриманні малолітнього сина, вагітна). Крім того, надала свідоцтво про шлюб, відповідно до якого після укладення шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] ". Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи. 20.05.2023 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] уклали договір про відкриття кредитної лінії №1208-8882 (далі - кредитний договір) (а.с.24-29). Відповідно до п. 3.1. кредитного договору цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 4.1., 4.6., 4.8, 4.10., 4.14 кредитного договору загальний розмір кредиту становить 5000 грн, дата надання кредиту - 20.05.2023, стандартна процентна ставка - 3,00% в день, строк кредитування - 300 днів. Дата повернення - 14.03.2024. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору (за весь строк кредитування) складає: 50000,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Пунктом 5.1. кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повернути кредитодавцю отриманий кредит. Відповідно до п. 11.12. кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є додатки: правила відкриття кредитної лінії (а.с. 30-36), паспорт споживчого кредиту (а.с. 37-38), таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (а.с.39-40). Кредитний договір та додатки до нього підписані позичальником з використанням одноразового електронного ідентифікатора А2965. Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» банк повідомив товариство про перерахування коштів на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 по ряду платежів, зокрема, і по платежу від 20.05.2023 в сумі 5000 грн на картку № [NUMBER] за договором №1208-8882 (а.с. 54-58). Згідно із довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту через платіжну систему LiqPay на карту № [NUMBER] 20.05.2023 здійснено видачу кредиту в сумі 5000 грн [PERSON] за кредитним договором №1208-8882 від 20.05.2023 (а.с.59). Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~за укладеним\~договором станом\~на 25.08.2025\~за договором\~№ 1208-8882\~від 20.05.2023,\~укладеним з\~ [PERSON] ,\~рахується заборгованість\~49650,00\~грн,\~з яких:\~основний борг\~-5000\~грн,\~заборгованість за\~нарахованими процентами\~-\~44650,00\~грн (а.с. 46-50). В позовній\~заяві зазначено,\~що відповідно\~до правил\~акції під\~умовною назвою\~«Обмеження нарахування\~відсотків при\~примусовому стягненні\~заборгованості» для\~споживачів фінансових\~послуг ТОВ\~«Укр Кредит\~Фінанс» позивачем\~здійснено списання\~частини нарахованих\~відсотківв сумі\~24650,00 грн (а.с. 41-45). Матеріали справи містять виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с.8-9, 10). Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~положень ст.\~638\~ЦК України\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639\~ЦК України\~передбачено,\~що договір\~може бути\~укладений у\~будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до\~положень ст.\~640\~ЦК України договір\~є укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності) тощо. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, який відповідає вимогам цивільного законодавства, що висуваються до договорів такого типу, на виконання умов укладеного договору кредитодавцем здійснено перерахування коштів на рахунок позичальника. Таким чином, кредитний договір є укладеним. Позивачем виконано свої зобов`язання за умовами кредитного договору, натомість відповідач свої зобов`язання за умовами договору не виконав. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем, оскільки він проведений відповідно до умов кредитного договору в межах строку кредитування. Крім того, як зазначено позивачем, кредитодавцем, відповідно до програми лояльності, частково списано заборгованість за нарахованими процентами. Водночас відповідачкою позовні вимоги визнаються в повному обсязі. Аналізуючи викладене,\~дослідивши та\~оцінивши зібрані\~у справі\~докази,\~які свідчать\~про наявність\~у відповідача\~боргу перед\~позивачем на\~час розгляду\~справи,\~враховуючи,\~що відповідачка\~визнає факт\~укладення кредитного\~договору та\~розмір заявленої\~позивачем заборгованості,\~суд дійшов\~до висновку,\~що позов\~обґрунтований та\~підлягає задоволенню,\~тому з\~відповідача на\~користь позивача\~слід стягнути\~заборгованість за\~кредитним договором\~№1208-8882\~від 20.05.2023\~у розмірі\~25000\~грн,\~з яких:\~прострочена заборгованість\~за кредитом\~-\~5000\~грн,\~прострочена заборгованість\~за нарахованими\~процентами -\~20000\~грн.\~ Водночас, відповідачкою одночасно у заяві про визнання позову заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення про стягнення з неї боргу на 12 місяців у зв`язку з важким матеріальним станом, наявністю на утриманні малолітньої дитини та вагітністю. До заяви додала акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, відповідно до якого вона проживає вдвох із сином 2019 року народження, обмінну карту пологового будинку КНП "Багатопрофільна лікарня" Тиврівської селищної ради від 23.10.2025, відповідно до якої відповідачка перебуває на 12 тижні вагітності. Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Враховуючи наведені норми та обставини даної справи, матеріальне становище [PERSON] , наявність у неї на утриманні малолітньої дитини та стан вагітності, суд дійшов висновку, що клопотання відповідачки підлягає задоволенню та вважає можливим розстрочити виконання рішення, яке набрало законної сили, на дванадцять місяців. Розподіл процесуальних витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК Україниу разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,\~

Outcome: approved