Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

21.06.2024 р. АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» /далі Банк/ звернулися в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 62322,27 грн. та 2422,40 грн. судових витрат. В обґрунтування вказує, що 01.10.2007 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг АТ БК «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-заяви відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, тому їй було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок, який в подальшому збільшився до 50 000грн, зі сплатою процентів на суму залишку заборгованості за кредитом та видано кредитну картку. Відповідно до п.п. 3.2. Умов та Правил, відповідач надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну або анулювання, за рішенням та ініціативою банку. Вважає, що АТ БК «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу [PERSON] не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 15.05.2024 р. у відповідача виникла заборгованість в розмірі 62322,27 грн., з яких: 50353,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 11968,71 грн. - заборгованість по простроченим відсотках. Крім того, просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати - 2422,40 грн. судового збору. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.11.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву разом з підтвердження про направлення копії позивачу (том 1 а.с.227-242), в обґрунтування якого представник відповідача [PERSON]. зазначив, що з вимогами позивача АТ БК «Приватбанк» він не згоден, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.09.2023 з кредитної картки відповідача було здійснено переказ грошових коштів шахраями на суму 40 000грн. Одразу після списання коштів з картки відповідач зателефонувала на гарячу лінію Приватбанку 3700, однак телефонний дзвінок постійно перехоплювався шахраями. В той же день відповідач звернулася безпосередньо у відділення АТ БК «Приватбанк» та повідомила про викрадення коштів, а також - у кіберполіцію з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи викладені обставини, були внесені відомості в ЄРДР, правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України. До відзиву приєднано копію витягу з ЄРДР. Звертає увагу суду, що саме 15.09.2023 кредитний ліміт по карті було збільшено до 50 000грн., та мало місце несанкціоноване зняття кредитних грошових коштів з кредитної картки відповідача, про що остання одразу повідомила банк та правоохоронні органи. На теперішній час досудове розслідування кримінального провадження триває. До 15.09.2023 відповідач активно користувалася кредитними коштами, в тому числі частково сплачувала заборгованість за кредитним договором, тому представник вважає, що сумнівів у правдивості доводів відповідача не може бути. Вважає, що списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальність за такі операції. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000грн.. 11.12.2024 в суд надійшла відповідь на відзив з підтвердження про направлення копії відповідачу (том 2 а.с.1-30), де представником позивача описано умови відкриття кредитного рахунку та правила надання кредитних коштів у користування, з якими відповідач ознайомилася шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки, зокрема щодо зміни кредитного ліміту банком та зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Відповідач активно користувалася кредитними коштами, на підтвердження чого банком надано виписку по її банківському рахунку. Розрахунок заборгованості по кредиту відповідачем не спростовано, контррозрахунок не надоно, судово-еконоиічні експертизи по справі не призначались. Так, для користування кредитним рахунком відповідачу було надано сім кредитних карт: кредитна картка номер [NUMBER] , строк дії - 09/15, кредитна картка номер [NUMBER] , строк дії - 06/16, кредитна картка номер [NUMBER] , строк дії - 03/17, кредитна картка номер [NUMBER] , строк дії - 12/17, кредитна картка номер [NUMBER] , строк дії - 09/20, кредитна картка номер [NUMBER] , строк дії - 06/24, кредитна картка номер [NUMBER] , строк дії - 11/27. Для погашення заборгованості по кредитним карткам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості, протягом якого нарахування процентів за користування кредитом проводиться за процентною ставкою 0,01% річних. У разі не погашення заборгованості протягом пільгового періоду, банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік. Розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% (з 02.04.2014 розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50грн. та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Щодо тверджень відповідача стосовно заволодіння кредитними коштами, представник позивача вказує, що на день виникнення спірних транзакцій, 15.09.2023 [PERSON] користувалася кредитною карткою [NUMBER] , згідно референту договору SAMDNS0000016106431 (основна картка [NUMBER]), з кредитним лімітом 15000грн., на яку 15.09.2023 було встановлено новий кредитний ліміт 50 000грн. Загальна сума витрачених кредитних коштів по спірним операціям, які проведені 15.09.2023, за період часу з 12:54:05 години до 13:03:41 години, з кредитної картки [NUMBER] клієнта [PERSON] склала 40 000грн. (разом з комісією - 41 170грн.). На час подачі позову кредитна заборгованість відповідача складає 62322,27грн. При аналізі виписки по кредитній карті [NUMBER] [PERSON] встановлено, що 15.09.2023 о 12:54:05 годині через П24 відповідача було проведено операцію по переводу коштів в сумі 1000грн. на благодійний внесок «Допомога шпиталям та мед закладам України». Надалі, 15.09.2023 о 13:03:41 годині через додаток П24 (мобільна версія-DA20=3) сума коштів 39000грн. була переведена на картковий рахунок [NUMBER] клієнта [PERSON] , який також використовує її син [PERSON] , за покупку криптовалюти на біржі Binance. В подальшому отримана сума коштів переведена (Р2Р) на картки інших клієнтів Приватбанку, які торгують криптовалютою, як плата за надання послуг по її покупці. Клієнт [PERSON] самостійно підтверджувала операції по переводу коштів на картки інших банків. Під час прослуховування телефонних розмов клієнта [PERSON] з оператором лінії клієнтської підтримки 3700 ( [NUMBER] ) стало відомо, що 15.09.2023 до відповідача на фінансовий номер телефону подзвонили з номера [NUMBER] невідома особа, яка представилась працівником банку, повідомила, що клієнту надійшла матеріальна допомога в сумі 11000грн від держави, і щоб її отримати [PERSON] має заповнити анкету, посилання на яку їй направлено у месенджері «Viber». Відповідач пояснила оператору, що перейшла за посиланням і заповнила анкету он-лайн, де вказала свої персональні данні, номер кредитної картки та пін-код до неї, надалі її було перенаправлено в П24, де вона підтвердила верифікацію особи через П24, натиснувши цифру «1» в IVR-меню, після дзвінка банка. Після повторного дзвінка клієнту з номера невідомої особи, як стверджує [PERSON] , вона самостійно перевела кредитні кошти на рахунок, який їй вказали зловмисники. Згодом, зрозумівши, що її ошукали, [PERSON] повідомила в банк. В ході проведення службової перевірки також було встановлено, що номер фінансового телефону [NUMBER] клієнта [PERSON] як до так і під час проведення спірних операцій, не змінювався, номер було змінено клієнтом на [NUMBER] після звернення до відділення банку за перевипуском карток. Згідно даних ПК банку під час проведення спірних операцій по кредитній карті [NUMBER], змін логіну та пароля входу в акант П24 клієнта [PERSON] не зафіксовано. Пароль входу в П24 було змінено самою [PERSON] після проведення вказаних операцій з мобільного пристрою М2004J19C/REDMI, який використовує клієнт. Створена заявка на підняття кредитного ліміту до 50000грн. по кредитній картці [NUMBER] була відпрацьована банком тільки після її підтвердження вводом цифрового пароля, який надійшов у смс-повідомленні на фінансовий номер телефону відповідача. Спірні транзакції щодо переводу коштів в період часу з 12:54:05 години до 13:03:41 години були проведені через мобільну версію П24 клієнта (DA20=3), з мобільного пристрою М2004J19C/REDMI, який використовує [PERSON] . Вхід в акант П24 клієнта було зафіксовано також 15.09.2023 о 12:39:56 годині нетиповий вхід з іншого мобільного пристрою SMARTPHONE, який імовірно було використано невідомими особами. Вважає, що проведення спірних операцій по кредитній карті клієнта [PERSON] сталися як наслідок, після переходу клієнта на фітинговий сайт, де нею власноруч була введена конфіденційна інформація. Просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, щодо витрат відповідача на правову допомогу, просять відмовити, так як суду не надано документів, що відображають обсяг виконаних робіт та затрачений час на її виконання, тому немає можливості дослідити обґрунтованість суми витрат відповідача на правову допомогу заявленої до стягнення. Також 27.12.2024 представником позивача надано пояснення щодо обставин зазначених представником відповідача у відзиві на позов, з підтвердженням про направлення копії відповідачу (том 2 а.с. 31-40), які ідентичні за своїм змістом тексту відповіді на відзив в частині щодо тверджень відповідача стосовно заволодіння кредитними коштами. 12.12.2024 в суд надійшли заперечення на відповідь на відзив (том 2 а.с.41-49), з підтвердженням про направлення копії позивачу, де представник відповідача продублював інформацію позивача щодо результатів проведення службової перевірки, зазначає, що внаслідок шахрайських дій невідомих осіб з банківської картки відповідача були виведені грошові кошти та вона не повинна нести відповідальність перед банком за протиправні дії інших осіб. Відповідач вчасно після виявлення списання поза її волею коштів з карткового рахунку, звернулася щодо викрадення грошових коштів з письмовими заявами у відділенні АТ КБ «Приватбанк» та до відділення поліції, отже нею вживалися необхідні заходи на усунення несприятливих для сторін наслідків і своєчасно повідомлено банк про викрадення коштів. Представник відповідача наполягає, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав та доводів, викладених у позові, відповіді на відзив та у письмових поясненнях. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав та доводів викладених у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.10.2007 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг АТ БК «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку (том1 а.с.145-157). З умовами відкриття кредитного рахунку та правилами надання кредитних коштів у користування відповідач також ознайомилася шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки, зокрема щодо зміни кредитного ліміту банком та зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами (том 1 а.с.13-14,25-36,42-47), тому їй було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок у розмыры 250грн., який в подальшому збільшився до 50 000грн (довідка про зміну умов кредитування - а.с.101), зі сплатою процентів на суму залишку заборгованості за кредитом та видано кредитну картку. Так, для користування кредитним рахунком відповідачу було надано сім кредитних карт, строк дії останньої - 11/27, що також підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (том 1 а.с.37) та не спростовано відповідачем. Розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% (з 02.04.2014 розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50грн. та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 40,8 % річних, і 05.11.2020 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (том 1 а.с.81-95). При цьому, на момент підписання вказаної заяви заборгованість відповідача становила 3491,76грн., що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості (том 1 а.с.38-41,96-100,102-118, 134-144). 15.09.2023 створена заявка на підняття кредитного ліміту до 50000грн. по кредитній картці [NUMBER] була відпрацьована банком тільки після її підтвердження вводом цифрового пароля, який надійшов у смс-повідомленні на фінансовий номер телефону відповідача, після проведення вказаних операцій з мобільного пристрою М2004J19C/REDMI, який використовує клієнт, що також підтверджується результатами перевірки інформації про вчинення шахрайських дій по відношенню до клієнта [PERSON] (том 2 а.с.9зворот-27). Паспорт споживчого кредиту був підписаний відповідачем 15.09.2023 о 12:42:21 годині з використанням ОТР пароля (том1 а.с.15-24), а о 12:43:24 годині кредитний ліміт було збільшено (том 2 а.с.12зворот, 25). Отже паспорт споживчого кредиту від 15.09.2023 підписано дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, з використання ОТР пароля, відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію». Також, судом встановлено, що 16.09.2023 внесено відомості в ЄРДР за кримінальним провадженням № 12023046760000300, на підставі заяви [PERSON] , згідно якої 15.09.2023 приблизно о 12:00 годині невстановлена особа шляхом обману, увійшовши в довіру до заявниці, зателефонувала їй з мобільних номерів [NUMBER] та [NUMBER] , представившись співробітником банку АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] , будучи впевненою в доброчесності невстановленої особи, за допомогою мобільного додатку «Приват24», добровільно та самостійно, двома транзакціями, перерахувала власні грошові кошти в сумі 40 000грн. на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» [NUMBER] , що відкрита на ім`я [PERSON] , та потерпілій грошові кошти повернуто не було, чим спричинено [PERSON] матеріальний збиток на суму 40 000грн. Кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст.190 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР (том 1 а.с. 234, том2 а.с.26). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відкриття кредитного рахунку, як і користування кредитними коштами відповідачем з 2007 року не спростовувалось, а навпаки підтверджено як відповідачем (що слідує з витягу з ЄРДР) так і її представником в судовому засіданні. Заперечується лише факт добровільного та самостійного проведення транзакцій, які мали місце 15.09.2023 на суму 40 000грн. При аналізі виписки за договоро б/н за період 17.9.2007 - 17.05.2024, зокрема по кредитній карті [NUMBER] [PERSON] (том 1 а.с.96-100), а також результатів перевірки банку (том 2 а.с.9зворот - 27), встановлено, що 15.09.2023 о 12:54:05 годині через П24 відповідача було проведено операцію по переводу коштів в сумі 1000грн. на благодійний внесок «Допомога шпиталям та мед закладам України». Надалі, 15.09.2023 о 13:03:41 годині через додаток П24 (мобільна версія-DA20=3) сума коштів 39000грн. була переведена на картковий рахунок [NUMBER] клієнта [PERSON] . Згідно даних ПК банку під час проведення спірних операцій по кредитній карті [NUMBER], змін логіну та пароля входу в акант П24 клієнта [PERSON] не зафіксовано. Пароль входу в П24 було змінено самою [PERSON] після проведення вказаних операцій з мобільного пристрою М2004J19C/REDMI, який використовує клієнт. Створена заявка на підняття кредитного ліміту до 50000грн. по кредитній картці [NUMBER] була відпрацьована банком тільки після її підтвердження вводом цифрового пароля, який надійшов у смс-повідомленні на фінансовий номер телефону відповідача. Фінансовий номер також не змінювався. Спірні транзакції щодо переводу коштів в період часу з 12:54:05 години до 13:03:41 години були проведені через мобільну версію П24 клієнта (DA20=3), з мобільного пристрою М2004J19C/REDMI, який використовує [PERSON] . Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Пунктами 5 розділу VI Положення №705 встановлено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п.9 розділу Х Положення №705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. За змістом п.6 розділу VI Положення №705 та п.14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Згідно із пунктом 37.2статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 8, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Враховуючи, що переказ грошових коштів з карткового рахунку відповідача було здійснено з підтвердженням транзакцій через програму «Приват24» 3Dsecure, яке надсилалося на фінансовий номер телефону [PERSON] та, що інформацію необхідну для здійснення грошового переказу коштів (номер картки, термін її дії та CVV2, логін та пароль у додатку П24, фінансовий номер телефону), могла знати лише [PERSON] за її обачної та свідомої поведінки, суд вважає, що відповідач своїми діями сприяла втраті чи незаконному використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Щодо правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 справа №537/3312/16, та щодо практики Дніпровського апеляційного суду, зокрема постанови від 16.01.2024 справа №172/1210/23, на які посилається представник відповідача, як на обгрунтування підстав своїх заперечень, останні не беруться судом до уваги, оскільки в них викладені інші обставини, які не є тотожними даній ситуації щодо проведення спірних транзакцій, зокрема, відповідач сама підтвердила (викладаючи обставини вчинення стосовно неї шахрайських дій, звернувшись до органів поліції - витяг з ЄРДР), що своїми діями надала доступ третім особам до особистої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а саме: «..добровільно та самостійно, двома транзакціями, перерахувала власні грошові кошти в сумі 40 000грн. на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» [NUMBER] , що відкрита на ім`я [PERSON] » - том 1 а.с.234. Крім того, зняття кредитних коштів з картки відповідача іншою особою саме по собі не може свідчити про припинення договірних правовідносин між сторонами договору, що суперечило б приписам ст. 598 ЦК України стосовно підстав припинення зобов`язання та положенням договору, укладеного між сторонами справи. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню. Позитивний висновок про наявність договірних правовідносин між сторонами договору за умови чинності відповідного правочину відображено у постанові ВСУ від 30.05.2018 у справі №191/5077/1б-ц. Згідно розрахунку позивача (том 1 а.с.119-133), у зв`язку із невиконанням відповідачем [PERSON] зобов`язань за Договором споживчого кредиту № б/н від 01.10.2007 року, заборгованість перед позивачем станом на 15.05.2024 становить 62322,27 грн., яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту - 50353,56 грн., - заборгованості за простроченими відсотками - 11968,71 грн. Всупереч умовам Договору, відповідач не виконувала свого зобов`язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, за загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Слід зазначити, що наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними, тому заперечення викладені у відзиві, без надання належних доказів на їх підтвердження, та сам факт внесення відомостей до ЄРДР не може бути підставою для відмови в задоволенні позову Тому, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг, відсутні, тому саме відповідач повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій. Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь позивача АТ БК «Приватбанк» слід стягнути заборгованість - 62322,27 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платфжною інструкцією №BOJ63B3ZH5 (а.с. 10), враховуючи, що суд прийшов висновку щодо задоволення позову, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідлача на користь позивача суму сплаченого судового збору. Щодо витрат відповідача на правову допомогу, то вони покладються на відповідача. На підставі вищевикладеного, ст. 1, 3, 509, 625, 626, 628, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 12, 141, 178, 211, 247 ЦПК України, та

Outcome: approved