Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що її\~чоловік [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~був основним\~квартиронаймачем квартири\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~рішенням виконкому\~Винниківської міської\~ради №\~182\~від 06.08.1999\~року «Про\~закріплення квартир\~за черговиками\~в/ч\~ [NUMBER] \~в житловому\~будинку [ADDRESS] ».\~За даною\~адресою вони\~проживали спільно\~сім`єю разом\~до смерті\~чоловіка,\~а після\~-\~проживають з\~дочкою [PERSON] . Разом з тим, в даній квартирі зареєстрований - відповідач [PERSON] (син чоловіка від попереднього шлюбу), який не є членом сім`ї позивача, не проживає у зазначеній квартирі, не оплачує комунальні та інші послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, власних речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Добровільно відповідач не знімається з місця реєстрації, його місцезнаходження позивачу не відоме. Формальна реєстрація місця проживання відповідача у квартирі має наслідком для позивача здійснення нею додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг за кількістю зареєстрованих осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище. Окрім цього, за таких обставин позивач не має можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Представник третьої особи Міністерства внутрішніх\~справ України у своїх письмових поясненнях виловився про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На його думку позивач має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він відсутній за місцем реєстрації понад один рік. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Позовна заява поступила до суду 19.05.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 21.05.2025 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому, що в силу вимог ч.ч.2, 3, 4 ст.83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Левицька І.С. в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у ньому, просять такий задовольнити. Разом з тим, не заперечили проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений, про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами, що підтверджується також судовими повістками, скерованими за місцем проживання останнього та оголошенням про виклик до суду. Відзиву на позов та/або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить такий задовольнити. Додатково зазначила, що відповідач є її братом, з яким вона останніх п`ять років жодних відносин не підтримує. У квартирі він не проживає, їй не відомо його місце перебування. Представник третьої\~особи Військової\~частини [NUMBER] \~Національної Гвардії\~України Супрун\~О.О. в судовому засіданні пояснив, що оскільки позивачем вимог до військової частини не пред`явлено, а тому, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не з`явився, у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що сторона позивача не заперечила проти ухвалення судом заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача та інших учасників процесу, які не з`явились у судове засідання, ухваливши заочне рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 01.03.2002 року виконкомом Винниківської міської ради, актовий запис № 04, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] від 01.03.2002 року (а.с.12). Рішенням виконкому Винниківської міської ради № 182 від 06.08.1999 року «Про закріплення квартир за черговиками в/ч [NUMBER] в житловому будинку [ADDRESS] », [PERSON] (основному квартиронаймачу), як черговику А2627, було надано у користування квартиру за адресою: [ADDRESS] , із пропискою членів його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (13-23). Факт надання у користування квартири та вселення в неї підтверджується також корінцем ордера на житлове приміщення № 2099 від 08.09.1999 року (а.с.8). Відповідно до\~копії свідоцтва\~про смерть\~Серія [NUMBER] \~від 07.08.2023\~року,\~вбачається,\~що [PERSON] \~помер [INFO] ,\~про що\~зроблено запис\~за №\~4707 (а.с.10). Балансоутримувачем квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2024 року є Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України, що підтверджується відомостями про нерухоме державне майно (24-26). Згідно Актів про фактичне проживання від 03.10.2024 року та 07.07.2025 року, затвердженого головою ОСББ «Кільцева 9» у квартирі за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.11, 110). З відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 171997 від 27.09.2024 року вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано троє осіб (а.с.9). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає у м.Винники по сусідству із позивачем, разом святкують свята, відповідача [PERSON] ніколи не бачила. На даний час [PERSON] проживає разом з дочкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона товаришує із позивачем близько 25-ти років, разом святкують свята, ходять у гості один до одного, відповідача [PERSON] ніколи не бачила. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином позивача, відповідач [PERSON] є його зведеним братом. Відповідач з ними не проживає, витрат по утриманню квартири не несе, останній раз його бачив сім років тому. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За положеннями частин першої-другої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У той же час згідно частини другої статті 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача. При цьому, факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки (статті 71, 72 ЖК України) необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в житловому приміщенні у зв`язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України). Тобто, при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у порядку статей 71, 72 ЖК України доказуванню сторонами та встановленню судами підлягають обставини тривалості тимчасової відсутності особи у житловому приміщенні, а також поважність причин такої відсутності. Натомість у випадку вирішення спору на підставі статті 107 ЖК України обставини поважності тимчасової відсутності особи в житловому приміщенні доказуванню сторонами та встановленню судами не підлягають, а значення має доведення обставини вибуття особи на постійне місце проживання в інше жиле приміщення. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2021 року у справі № 521/5887/17 (провадження № 61-7894св20) зроблено висновок про те, що: «аналіз норм статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: не проживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин не проживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів». Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України, строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності (постанова Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року в справі № 203/1665/19-ц (провадження № 61-11593св21). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає по місцю реєстрації більше одного року без поважних причин, а його реєстрація у вказаному житлі змушує позивача нести додаткові витрати по утриманню майна. При цьому, судом не було здобуто належних та допустимих доказів з приводу того, що відповідач відсутній у спірній квартирі з поважних причин і йому створювалися перешкоди у користуванні житлом. Виходячи з\~вищенаведеного,\~оцінивши зібрані\~у справі\~докази в\~їх сукупності,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~є підставним\~та обґрунтованим\~і підлягає\~до задоволення,\~а саме\~необхідно визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією від 19.05.2025 року (а.с.1).

Outcome: approved