Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт належності йому [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , довідки серії ВМ-№76 від 10.03.1986 лікарсько-трудової експертної комісії щодо визнання його особою з інвалідністю І групи по зору з дитинства на підставі огляду лікарсько-трудової експертної комісії, проведеного 06.03.1986, виданої на ім`я « [PERSON] ». В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що йому [PERSON] , рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.01.2025 за №023830026891, про яке йому було повідомлено листом Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій і пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23.01.2025 за №0200-0303-8/9459, відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника згідно статті 36 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відмова мотивована тим, щодо заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника долучено довідку (витяг з акта огляду) лікарсько-трудової експертної комісії, серія ВМ -№76 про проведення 06.03.1986 огляду та визнання заявника особою з інвалідністю з дитинства, в якій його по батькові зазначено « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним « [PERSON] ». [PERSON] , вважає, що причина неправильного написання його по батькові у зазначеній вище довідці ЛТЕК пов`язана з неправильним перекладом його по батькові з української мови (« [PERSON] ») на російську (« [PERSON] »). Внаслідок такої помилки, в нього на даний час, виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує його особу та документом, яким встановлено йому інвалідність до досягнення 18-ти років, та який відповідно дає право на звернення за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності. При цьому, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 36 Закону №1058-ІV непрацездатними членами сім`ї вважаються зокрема, діти ( у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. В 1992 році в результаті реформування системи медико-соціальної експертизи в Україні були утворені медико-соціальні експертні комісії при управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністраціях, а лікарсько-трудові експерті комісії, які перебували у віданні Міністерства соціального забезпечення УРСР, припинили своє існування (Постанова Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 № 83). Тому наразі немає можливості внести відповідні зміни до вище вказаної довідки ЛТЕК. У зв`язку з чим виникає необхідність встановити факт належності йому документу, яким встановлено йому [PERSON] , інвалідність з дитинства до досягнення 18 років, а саме довідки серія ВМ-№ 76 від 10.03.1986 щодо визнання його особою з інвалідністю з дитинства на підставі огляду лікарсько-трудової експертної комісії, проведеного 06.03.1986. До смерті його матері [PERSON] , він повністю перебував на її утримані як непрацездатна особа. Іншого заробітку не має, утримувати себе самостійно не може. Таким чином, з метою оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника згідно статті 36 Закону №1058-IV, існує необхідність встановити той юридичний факт, що документ, який дає право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, яким встановлено йому інвалідність І групи по зору до досягнення 18 років, а саме довідка серії ВМ № 76 від 10.03.1986 щодо визнання його особою з інвалідністю по зору з дитинства на підставі огляду лікарсько-трудової експертної комісії, проведеного 06.03.1986 належить йому [PERSON] . Враховуючи викладене, заявник змушений звернутися до суду з даною заявою для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою судді Немирівського районного суду від 08.07.2025 року прийнято заяву до розгляду за правилами окремого провадження, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи. В судове засідання заявник [PERSON] , не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, заяву підтримує у повному обсязі, просить її задовольнити. Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. При винесені судового рішення покладаються на розсуд суду. Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини 2 згаданої статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. Цей перелік не є вичерпним, оскільки частиною другою цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зокрема, згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснено у пункті 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , народився [INFO] в с. Криківці, Немирівського району Вінницької області, що підтверджується його паспортними даними. Наявність у заявника статусу особи з інвалідністю першої групи підтверджується також довідкою (витягом з акта огляду) лікарської-трудової експертної комісії, Серія ВМ-№ 76 від 10.03.1986 року. Однак, у довідці до серії ВМ № 76 від 10.03.1986 року про проведення 06.03.1986 року огляду та визнання [PERSON] особою з інвалідністю з дитинства допущено описку у написанні по батькові заявника [PERSON] , а саме зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. ст.80,81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, досліджені судом докази вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме факту належності йому довідки серії ВМ-№76 від 10.03.1986 року лікарсько-трудової експертної комісії щодо визнання його особою з інвалідністю І групи по зору з дитинства на підставі огляду лікарсько-трудової експертної комісії, проведеного 06.03.1986, оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для того, щоб впорядкувати свої документи і він позбавлений можливості підтвердити факт належності йому довідки в інший спосіб. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved