Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

В серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 11.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір про споживчий кредит №100546120, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору. Відповідач свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами та комісію не сплачує. 25.10.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №84-МЛ/Т від 25.10.2022 року, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за Кредитним договором №100546120 від 11.07.2022 року. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 26337 грн. 50 коп., із яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6790 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за сумою відсотків - 18847 грн. 50 коп., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту - 700 грн. 00 коп. Покликаючись на зазначені вище обставини, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №100546120 від 11.07.2022 року в сумі 26337 грн. 50 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 16.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.40-41). Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи (а.с.46), відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не подала. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 11.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір про споживчий кредит №100546120 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику фінансовий кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. на власні потреби клієнта загальним строком на 105 днів з 11.07.2022 року по 24.10.2022 року із сплатою процентів та комісії (п.1.1 - 1.3 Кредитного договору). Відповідно до п.1.5.2 Кредитного договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 1050 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. За змістом Кредитного договору «пільговий період» - строк, що настає з дати видачі кредиту згідно п.1.3 та завершується у визначену п.1.3.1 договору дату (рекомендовану дату платежу). Під час дії цього періоду проценти за користування кредитом можуть, якщо це передбачено умовами договору, нараховуватися за зниженою відсотковою ставкою. З дати завершення пільгового періоду строк виконання зобов`язання позичальником вважається таким, що настав і триває протягом поточного періоду. В п. 1.3.1 Кредитного договору визначено, що пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 26.07.2022 року (рекомендована дата платежу). Відповідно до п.1.5.3 Кредитного договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 18900 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом протягом поточного періоду. За змістом Кредитного договору «поточний період» - строк, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується у визначену п.1.3.2 договору дату (дату остаточного погашення кредиту). В силу п.1.3.2 Кредитного договору поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 24.10.2022 року (дату остаточного погашення заборгованості). Відповідно до пункту 2.1 Кредитного договору кредит надається позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . У відповідності до п.3.3.2 Кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.5. та п. 2.4 цього договору. Згідно із пунктом 6.1 Кредитного договору цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2. Кредитного договору). За змістом п. 6.3 Кредитного договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами в цілому. Сторони погодили, що укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 Кредитного договору). У п.6.5 Кредитного договору зазначено, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (а.с. 6-11). У довідці ТОВ «Мілоан» від 12 червня 2025 року зазначено, що 11.07.2022 року о 08:35 [PERSON] на номер телефону [NUMBER] відправлено одноразовий ідентифікатор W50896 (а.с. 13). Додатком №1 до Кредитного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит, згідно із яким дата останнього платежу 24.10.2022 року, сума кредиту за договором - 7000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 19950 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту - 700 грн. 00 коп. Загальна вартість кредиту 27650 грн. 00 коп. (а.с. зворот 11). Анкета-заява на кредит №100546120 створена 11.07.2022 року, з якої убачається, що [PERSON] просить ТОВ «Мілоан» надати їй кредит (а.с.зворот 13,14). На підтвердження виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів позивачем додано платіжне доручення №47638128 від 11.07.2022 року, згідно із яким на платіжну картку [NUMBER] , зазначену в п. 2.1 Кредитного договору, ТОВ «Мілоан» перерахував [PERSON] згідно договору 10546120 кошти в сумі 7000 грн. 00 коп. (а.с. зворот 14). Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Згідно із частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). У відповідності до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Договір підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору. В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»» було укладено Договір відступлення прав вимоги №84-МЛ/Т від 25.10.2022 року, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»» приймає права вимоги до боржників, в тому числі відносно боржника [PERSON] за кредитним договором №100546120 (а.с.зворот 16-20). Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 15.07.2025 року до Договору відступлення прав вимоги №84-МЛ/Т від 25.10.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суму 26337 грн. 50 коп., з яких: 6790 грн. 00 коп. - сума заборгованості за сумою кредиту, 18847 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками та 700 грн. 00 коп. - комісія (а.с. 25). Позивачем було направлено відповідачу [PERSON] 15.07.2025 року претензію щодо погашення заборгованості (а.с. зворот 25). Доказів повернення відповідачем на користь первісного кредитора чи позивача кредитної заборгованості та сплати процентів за умовами кредитного договору матеріали справи не містять, наведений позивачем розрахунок заборгованості не спростований відповідачем, також від відповідача не надійшло заперечень щодо факту отримання від позивача кредитних коштів тощо. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення відповідачем [PERSON] 08.08.2022 року за тілом кредиту сплачено 210 грн. 00 коп. (а.с.15). З огляду на викладене, відповідачем порушуються права та законні інтереси позивача, до якого перейшло право вимоги за Кредитним договором, стосовно повернення суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення із нього на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за тілом кредиту у в розмірі 6790 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Суд звертає увагу на те, що умовами Договору про споживчий кредит № 100546120 від 11.07.2022 року передбачено, що комісія за надання кредиту становить 700 грн. 00 коп. (п.1.5.1 Договору), які представник позивача просить стягнути із відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 викладено правовий висновок, який зводиться до того, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Відтак, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення, наданих позивачем, заборгованість відповідача по комісії за надання кредиту за вищевказаним кредитним договором становить 700 грн. 00 коп., які слід стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 18847 грн. 50 коп., то суд зазначає наступне. Відповідно до підпункту 2.3.1. Договору №100546120 позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені пунктом 2.3 договору та Розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (а.с.7). Отже, у спірних правовідносинах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) регламентується не лише Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, а й безпосередньо умовами Договору №100546120. Із відомостей про щоденні нарахування та погашення за Договором №100546120 вбачається, що [PERSON] 08.08.2022 року сплатила первинному кредитору комісію за пролонгацію в сумі 280 грн. 00 коп., тіло кредиту в сумі 210 грн. 00 коп. та проценти по кредиту в сумі 210 грн. 00 коп. (а.с.15), що, на думку суду, свідчить про вчинення нею дій, передбачених підпунктом 2.3.1 Договору №100546120, спрямованих на продовження (пролонгацію) строку кредитування, унаслідок чого було продовжено/поновлено пільговий період. При цьому необхідно урахувати, що відповідачем 08.08.2022 року сплачено комісію за пролонгацію в сумі 280 грн. 00 коп, що становить 4% від суми наданого кредиту (7000:100*4,00%), що згідно із таблицею, що міститься у п.2.3.1 Кредитного договору, свідчить про те, що пільговий період було продовжено/поновлено на 3 дня з 09.08.2022 року до 11.08.2022 року. Отже, за перший пільговий період з 11.07.2022 року по 26.07.2022 року відповідач мав сплатити проценти в сумі 1050 грн. 00 коп. ((7000 :100* 1,00%)* 15 днів). За поточний період з 27.07.2022 року по 08.08.2022 року він мав сплатити проценти в сумі 2730 грн. 00 коп. ((7000:100*3,00)* 13дні). За наступний пільговий період з 09.08.2022 року по 11.08.2022 року відповідач мав сплатити проценти в сумі 203 грн. 70 коп. ((6790:100*1,00%)* 3 дня). За наступний поточний період з 12.08.2022 року по 24.10.2022 року він мав сплатити проценти в сумі 15073 грн. 80 коп. ((6790:100*3,00)* 74 днів). Суд також ураховує, що відповідачем 08.08.2022 року було сплачено відсотки в сумі 210 грн. 00 коп. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом в сумі 18847 грн. 50 коп. (1050 + 203,70 + 2730+ 15073,80 - 210). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за період з 11.07.2022 року по 24.10.2022 року в розмірі 18847 грн. 50 коп. підлягають задоволенню. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 26337 грн. 50 коп. За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. 00 коп., суд виходить із наступного. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved