Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовує тим, що подружжя перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 лютого 2020 року, який зареєстрований Луцьким міським відділом державної реєстрації актів Цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 244. Від шлюбу з відповідачем мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] , вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні сімейні інтереси, розбіжності в планах на майбутнє, втратою взаєморозуміння. Вказу, що подружні відносини між ними припинились, на даний час вони не ведуть спільного побуду, відповідач фактично не проживає з ними за однією адресою. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Покликаючись на викладені обставини, просить шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати, судові витрати просить стягнути на свою користь з відповідача. 09 жовтня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи прийнято проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09 грудня 2025 на адресу суду від позивача [PERSON] , надійшла заява у якій просить суд проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, про що свідчить письмова розписка про повідомлення про судове засідання, яке відбудеться 09.12.2025 о 09 год. 10 хв. Однак будь-яких заяв від відповідача не надходило. Таким чином, судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи. Суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З\~\~матеріалів справи\~судом встановлено,\~що 29.02.2020 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Луцьким міським відділом державної реєстрації актів Цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Діти подружжя: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В судовому засіданні встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалося, сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. На основі наведеного та виходячи із вимог\~ст. 112 СК України, суд доходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб між ними слід розірвати. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути також 1211,20 грн., сплаченого судового збору. На підставі ст.ст.104,\~105,\~110,\~112 СК України,

Outcome: approved