Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 18.08.2025, шляхом формування заяви у системі «Електронний суд», подано позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ( ГУПФУ в Одеській області) про стягнення з [PERSON] суми надміру виплаченої пенсії у розмірі 2363,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач перебуває на обліку в ГУПФУ в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 23.11.2019 року, та після зміни групи інвалідності з ІІ на ІІІ згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №10474/25/1622/ від 28.05.2025 утворилась переплати пенсії в сумі 2363,00 грн за період з 01.06.2025 по 30.06.2025, однак на листи про виявлену переплату відповідач згоду на утримання переплати з подальших платежів не надав та самостійно переплату не повернув. Згідно наданого витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №10474/25/1622/ від 28.05.2025 року військовозобов`язаному матросу [PERSON] на підставі наданої медичної документації та Постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 року №1338 було встановлено третю групу інвалідності 28.05.2025 строком на два роки. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, а саме сплати судового збору у розмірі 2\~422,40 грн., ухвалою суду від 19.09.2025 року було відкрито провадження у порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи до судового засідання. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Згідно з частиною\~першою\~статті\~50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті\~103 Закону України "Про пенсійне забезпечення"\~суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Позовні вимоги були заявлені виходячи з положення ч.1 ст. 1166 ЦК України , відповідно до вимог якої - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Жодних обґрунтувань того, чому саме позивач вважає , що неповернення переплати є фактом заподіяння майнової шкоди, і такі правовідносини врегульовані саме ст. 1166 ЦК України у позові окремо не наведено. За змістом самої позовної заяви вбачається , що позивача вважає що переплачені кошти підлягають поверненню внаслідок того що вони були виплачені відповідачу, незважаючи на те, що правові підстави для їх нарахування та виплати після зміни групи інвалідності відпали. Частиною\~першою\~статті\~1212 ЦК України\~передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постанові від 4\~грудня 2019\~року у справі №\~917/1739/17\~ Велика Палата Верховного Суду пояснила, що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини. Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Таким чином фактично правовідносини , яки виникли між позивачем та відповідачем , врегульовані саме статтею 1212 ЦК України а ні ст. 1166 ЦК України. Згідно з пунктом першим частини\~першої\~статті\~1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18. Верховний Суд \~\~у постановах від 02.10.2018 у справі \~\~№910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. У практиці Європейського суду суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява №59166/12) «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») Європейський суд з прав людини наголошує, що «У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 524/2025/17 правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті\~1215 ЦК України\~майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів в їх сукупності. З самої позовної заяви та зі змісту наданих позивачем доказів, зокрема, витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №10474/25/1622/ від 28.05.2025 року, не вбачається що нарахування та виплати відповідачу пенсії у розмірі , яка перевищувала необхідний за законом, відбулось внаслідок недобросовісності та/або зловживань зі сторони набувача або розрахункової помилки, що свідчить про те, що заявлені вимоги про стягнення надмірно виплаченого розміру пенсії , у даному випадку, не підлягають поверненню, а тому суд приходить до висновків що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed