Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася\~до Дергачівського\~районного суду\~Харківської області\~\~з позовом в якому просить стягнути з відповідача, [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх видів отриманого заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; крім того просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 23.02.2024 між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , було укладено шлюб, про що першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зроблено актовий запис за №285 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] . [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Сімейні відносини між позивачем та відповідачем поступово погіршувались і врешті решт фактично припинилися. Позивач вказує, що після припинення спільного проживання між ними була досягнута усна домовленість, що відповідач щомісячно надаватиме кошти на утримання сина. Однак, надана ним матеріальна допомога мала нерегулярний характер, а останнім часом взагалі припинилась. Усі витрати на утримання та виховання дитини фактично покладені виключно на позивача. Син - [PERSON] , проживає разом з позивачем, що підтверджується актом Солоницівської селищної ради від 15.09.2025 року та перебуває на її повному утриманні. Від відповідача позивач не отримую жодної фінансової підтримки. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє належного піклування про дитину та не бере участі у її вихованні. Оскільки позивач здійснює догляд за дитиною, вона не має можливості для повноцінного працевлаштування й інших джерел доходу, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною. З цих же причин не має змоги забезпечувати власне утримання, оскільки отримує тільки виплату на дитину в розмірі 860 грн. Водночас позивач зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований у Службі безпеки України. Крім того, у його власності перебуває земельна ділянка площею 0,12 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так позивач вважає, що відповідач є працездатною особою і спроможний належним чином сплачувати аліменти як на сина, так і на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Представником відповідача, [PERSON] [PERSON] надано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого зазначено, що відповідач визнає вимоги частково, а саме в частині стягнення частки аліментів, на утримання дитини [PERSON] ( [INFO] ) у розмірі 1/4 частки з усіх видів отриманого заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Водночас повністю заперечує проти задоволення вимоги в частині стягнення аліментів на користь позивача/дружини [PERSON] оскільки така вимога є безпідставною. Вказує, що наприкінці серпня 2025 року, під час службового відрядження відповідача, позивачка самостійно прийняла рішення і без попередження забрала дитину і виїхала до своїх батьків, де мешкає до теперішнього часу. Відповідач жодного разу не створював конфліктних ситуацій чи неприйнятних умов для проживання навпаки, робив усе можливе, щоб сім`я залишилась разом. Але позивачка прийняла таке рішення самостійно, без жодних підстав для прийняття такого рішення з боку відповідача. Відповідач не ухиляється від своїх обов`язків і продовжує дбати про дитину, готовий матеріально її утримувати та допомагати сім`ї, незалежно від того, що поки сім`я проживає окремо. Незважаючи на службові відрядження та відсутність дома, він постійно перераховує різні суми коштів на банківський рахунок позивачки, що підтверджує факт утримання родини та виконання ним сімейних обов`язків. Вказані перекази мають систематичний характер і здійснювались навіть після того, як позивачка виїхала до своїх батьків. Також, відповідач не заперечував і віддав позивачці їхні спільно нажиті кошти у сумі 2500 дол. США. Вважає, що вимога про аліменти на її утримання не може бути розцінена як компенсація за її добровільне рішення залишити сім`ю. Таким чином, вимога про додаткове стягнення аліментів на утримання своєї дружини вважає є безпідставним дублюванням уже виконуваного обов`язку відповідачем. Враховуючи вищевикладене, відповідач не заперечує в частині стягнення частки аліментів, на утримання дитини [PERSON] ( [INFO] ) у розмірі 1/4 частки з усіх видів отриманого заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Водночас повністю заперечує проти задоволення вимоги в частині стягнення аліментів на користь позивача/дружини [PERSON] оскільки така вимога є безпідставною, оскільки відповідачем виконуються вимоги щодо забезпечення своєї родини. Представником позивача, [PERSON] надано суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Позивачем, [PERSON] надано відповідь на відзив, у відповідності до якої зазначено, що вказане відповідачем у відзиві про те, що до серпня 2025 року вони спільно проживали у м. Києві не відповідає дійсності. 17.05.2025 сторони переїхали до батьків відповідача у м. Вінницю. 22.08.2025 позивач разом із дитиною залишила місце спільного проживання у місті Вінниця. Згідно з долученими квитанціями, усі перекази на ім`я позивача були здійснені під час спільного проживання, тобто до 22.08.2025, коли позивач залишила місце їх проживання. Після цього відповідач не надавав жодної фінансової допомоги, не здійснював переказів та не сприяв утриманню дитини чи позивача особисто. Останні квитанції, долучені відповідачем (від 23.10.2025 та 24.10.2025), про перерахування коштів на користь позивача у сумі 5200 грн, були здійснені вже після відкриття провадження у даній справі, а саме безпосередньо перед поданням відзиву. Просить звернути увагу, що після припинення спільного проживання відповідач усно запевняв про намір надавати допомогу та фінансове забезпечення, однак цього не виконує. Усі твердження відповідача про нібито належне виконання ним батьківських обов`язків не відповідають дійсності. Відповідач не проявляє ініціативи в матеріальному забезпеченні дитини. У зв`язку з необхідністю постійного догляду за малолітньою дитиною позивач не має можливості для повноцінного працевлаштування, оскільки перебуває у декретній відпустці, а єдиним джерелом її доходу є соціальна допомога по догляду за дитиною, розмір якої є вкрай незначним. Крім того позивач вказує, що після припинення спільного проживання відповідач запевняв, що буде надавати фінансову допомогу, однак після серпня 2025 року і до 23.10.2025, відповідач не здійснив жодних грошових переказів на користь позивача для її утримання чи утримання дитини. Крім того позивач вказує, що відповідач у своєму відзиві зазначає, що вимушений матеріально підтримувати свою матір - [PERSON] , яка має проблеми зі здоров`ям, а саме вроджену аномалію нирок (наявність лише однієї нирки) та перебуває на його утриманні. Проте згідно з відомостями з відкритих державних реєстрів, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем і фактично провадить підприємницьку діяльність. Відповідач також зазначає, що його вітчим, з яким наразі проживає мати, має третю групу інвалідності та готується до операції, у зв`язку з чим відповідач нібито буде змушений нести додаткові фінансові витрати на його утримання. Однак, як вказує позивач, під час їх спільного проживання їй не було про це відомо. Вважає, що усі наведені твердження не підтверджені жодними належними та допустимими доказами; до матеріалів справи не долучено жодних медичних документів, довідок або виписок із медичних закладів, які б підтверджували вказані обставини. Також, відповідачем не долучено жодного доказу на підтвердження щомісячного добровільного внеску на потреби підрозділу. Крім того у відповіді на відзив позивач вказала, що у їх спільної дитини - [PERSON] виявлено алергію на коров`ячий білок та атопічний дерматит. Зазначені захворювання потребують систематичного лікування, дотримання спеціальної дієти, придбання лікарських засобів та засобів догляду, що суттєво збільшує щомісячні витрати на утримання дитини. Окрім турботи про малолітнього сина, позивач також має доглядати за своєю матір`ю [PERSON] , яка через захворювання хребта є тимчасово непрацездатною, потребує постійного догляду та медичного супроводу. Крім того, позивач проживає з бабусею похилого віку, якій встановлено інвалідність III групи, яка також потребує догляду та медичного супроводу. Окрім зазначеного, у позивача самої діагностовано залізодефіцитну анемію, що підтверджується довідкою сімейного лікаря від 10.11.2025 та відповідними лабораторними аналізами, що потребує медикаментозної корекції та фінансових витрат на лікування. Просить повністю задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів. Позивач, [PERSON] , надала суду заяву, вказуючи, що просить позовну заяву задовольнити, підтримує позовні вимоги. Просила судове засідання провести без її участі. Частиною 3\~статті 211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання,. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 23.02.2024 між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, про що першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зроблено актовий запис за №285 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] . [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Зі змісту вказаного вище свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] . З витягу з реєстру територіальної громади №2025/008972643 (сформованої 04.07.2025) встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту депутата Солоницівської селищної ради Д. Ткач від 15.09.2025 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] з серпня 2025 року по теперішній час. Отже, відповідно до встановлених обставин справи, що підтверджуються зазначеними вище доказами, спірні правовідносини виникли між [PERSON] та [PERSON] , як фізичними особами, які перебувають у шлюбі та є батьками спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно із частиною першою\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини першої\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті\~12\~та частиною першою статті\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до\~статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~статті 80 Цивільного процесуального кодексу України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою\~статті 95 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд зазначає таке. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно із\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від № 6 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Положеннями частини третьої\~статті 181 Сімейного кодексу України\~встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої\~статті 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини першої\~статті 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із частиною першою\~статті 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається з відмітки на поштовому конверті, у якому позовну заяву скеровано до суду, датою подачі позову є 17.09.2025. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , та відповідно до положень\~статті 180 Сімейного кодексу України\~зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На час розгляду справи дитина постійно проживає разом із матір`ю, яка здійснює її фактичне виховання та догляд. Суд, дослідивши надані докази, з урахуванням принципів справедливості й розумності, дійшов висновку, що визначений позивачкою розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є обґрунтованим, доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Такий розмір аліментів суд уважає мінімально необхідним для забезпечення належного, повноцінного та гармонійного фізичного, духовного й соціального розвитку дитини, а також для задоволення її базових щоденних потреб - у харчуванні, одязі, навчанні, лікуванні та побутових умовах. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною трирічного віку суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 75 Сімейного кодексу України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до частин другої та четвертої\~статті 84 Сімейного кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Положеннями\~статті 85 Сімейного кодексу України\~встановлено, що право дружини на утримання, передбачене\~статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд керується принципами справедливості та розумності, ураховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача. Згідно із\~статтею 80 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, з урахуванням потреб позивачки, на утриманні та вихованні якої знаходиться дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду, суд уважає за можливе задовольнити вимоги в цій частині та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму. За змістом ч. 1\~ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Доводи відповідача не є достатніми, належними та не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Крім того, наведені твердження відповідача, [PERSON] у відзиві не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Згідно із частиною першою\~статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин першої та другої\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини шостої\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, при цьому позивачку було звільнено від сплати судового збору за подання позову, відповідно\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. (за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 1211,20 грн. та за вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини в сумі 1211,20 грн.). Докази в підтвердження наявності інших судових витрат в матеріалах справи відсутні. Згідно із\~статтею 430 Цивільного процесуального кодексу України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: approved