Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилається на те, що вона та відповідач є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час вона навчається на денній формі навчання у Національному технічному університеті "Харківський Політехнічний Інститут" та не має змоги працювати. Просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина в період навчання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до закінчення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. Процесуальні дії у справі. 17 вересня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 24 вересня 2025 року отримано інформацію стосовно позивача та відповідача щодо їх зареєстрованого місця проживання. Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року позов залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків. 01 жовтня 2025 року недоліки усунуто. 13 жовтня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони в судове засідання не викликались. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзив не направив. Третя особа пояснень щодо позову не надав. Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до вимог ст. ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Фактичні обставини, встановлені судом. 20 січня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який 24 лютого 2010 року було розірвано. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони. [PERSON] з 01 вересня 2025 року є здобувачем вищої освіти першого курсу денної форми навчання у Національному технічному університеті "Харківський Політехнічний Інститут" , держбюджетна форма сплати за навчання, термін навчання - 01\~вересня 2025 року - 30 червня 2029 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина в період його навчання в добровільному порядку не надає. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 48\~Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Відповідно до положень ч.3 ст.\~199 СК України, право на звернення до\~суду\~з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд України у\~постанові\~від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» \~дав аналогічні роз`яснення щодо визначення осіб, які мають право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Висновок суду. На підставі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан учасників справи, потребу повнолітнього сина у коштах на харчування, одяг та взуття, на придбання необхідних матеріалів для навчання та канцелярського приладдя. При цьому, суд враховує, що повнолітній син у зв`язку із навчанням не має змоги працювати та потребує матеріальної допомоги. Батько добровільно матеріальну допомогу на його утримання не надає. Суду не надано доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати повнолітнього сина в період навчання. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч.1 ст. 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~Виходячи з наведеного,

Outcome: partial