Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в обґрунтування якого вказала, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта вбачається накладений арешт за реєстраційним номером 3261984, зареєстрований Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою 26.05.2006. Підставою обтяження стала ухвала б/н від 25.05.2006 Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В цій справі відповідачем є [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , однак арешт накладений щодо [PERSON] , [INFO] , з адресою реєстрації: [ADDRESS] . Власники квартири за адресою: [ADDRESS] , не є боржниками та не мають жодного виконавчого провадження відносно них, тобто зазначене обтяження квартири є помилково накладеним. Оскільки цей арешт порушує право власності [PERSON] та [PERSON] , позивач як довірена особа [PERSON] та опікун [PERSON] просить зняти арешт з належної їм квартири. Відповідачем Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) 27.10.2025 подано суду відзив на позовну заяву про невизнання позовних вимог та проханням відмовити в задоволенні позову. Треті особи письмових пояснень (заперечень) суду не надіслали, про позицію у справі не повідомили. Клопотань учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило. ІІ. Процесуальні дії у справі 29.07.2025 ухвалою суду відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін її з розглядом за наявними в справі матеріалами. Також даною ухвалою було встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу право подати до суду заперечення на відповідь протягом днів, що залишились з моменту отримання відповіді на відзив до початку розгляду справи по суті. Третім особам роз`яснене право подати пояснення (заперечення) щодо позову протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали та десяти днів з дня отримання відзиву. \~ Відзив відповідача надійшов до суду через систему Електронний суд 27.10.2025. Вирішуючи питання про прийняття відзиву відповідача, суд зазначає, що копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 29.07.2025 отримана відповідачем 30.07.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету. Даною ухвалою судом встановлений строк для подання відповідачем відзиву на позов \~15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Оскільки копія ухвали суду отримана відповідачем 30.07.2025, строк на подання відзиву 15.08.2025. Разом із тим, відзив сформований представником відповідача в системі Електронний суд 27.10.2025, тобто більше ніж через два місяці після закінчення строку на його подання. За положеннями частин першої та другої ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.\~\~Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням наведеного суд залишає без розгляду поданий відповідачем відзив. Відповідно до ч.8 ст.178\~ та ч.5 ст.279\~ЦПК України справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що позивач [PERSON] є представником [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 13.09.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С. та дійсною до 13.09.2028 (реєстровий №718). Цією довіреністю [PERSON] уповноважена управляти та розпоряджатися нерухомим майном, належним [PERSON] , в тому числі й квартирою [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2023 у справі №175/2316/22, яке набрало законної сили 26.12.2023, [PERSON] , [INFO] , визнана недієздатною, над нею встановлено опіку та її опікуном призначено [PERSON] , строк дії рішення встановлений на два роки з дня набрання рішенням законної сили, тобто до 26.12.2025. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] (рос.) та [PERSON] (рос.) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.10.1997, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів в м. Дніпропетровську згідно з розпорядженням (наказом) від 23.10.1997 №2/2303-97, право власності зареєстроване у МБТІ, реєстровий номер у книзі 331п-11. За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №357415526 від 07.12.2023) квартира [ADDRESS] , належна [PERSON] , обтяжена арештом, накладеним 26.05.2006 Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н від 25.05.2006 Бабушкінського районного суду. На звернення позивача від 28.02.2024 Сьома дніпровська державна нотаріальна контора повідомила листом від 26.03.2024 №127/01-16, що документи щодо накладення арешту на вищевказану квартиру в архіві нотаріальної контори відсутні. 20.05.2025 відповідач на звернення позивача листом повідомив, що 26.05.2006 Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було отримане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2006 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, за яким накладено арешт на частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.10.1987, та на інше нерухоме майно, про що у реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами, зроблено запис №157, відповідну інформацію внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. На цей час в нотаріальній конторі відсутня інформація про скасування судом вищевказаної ухвали суду від 25.05.2006, припинення арешту можливе лише на підставі відповідного рішення суду. Зі змісту заочного рішення від 07.06.2006 Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-2273/06 вбачається, що цим рішенням стягнуто з [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 22514,97 грн та судові витрати. Рішення набрало законної сили 20.06.2006 та його оригінал зберігається в архіві суду. \~ \~ \~ \~При цьому ухвала суду від 25.05.2006 про накладення арешту відсутня, оскільки цивільна справа №2-2273/06 наразі є утилізованою за закінченням строку зберігання. ІV. Оцінка суду Положення ст.41 Конституції України\~гарантують заборону протиправного позбавлення права власності. Відповідно до\~ст.15 ЦК України\~ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до\~Європейської конвенції з прав людини\~визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст.386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Отже, накладення арешту на майно [PERSON] обмежує її законні права як власника щодо вільного користування та розпорядження своїм майном. Вирішуючи питання щодо зняття арешту, суд керується\~Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ, який є чинним на час розгляду справи. Статтею 59 цього Закону визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі наведений вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняттям арешту. За цією нормою особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.4\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачений виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Частина п`ята\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Дослідженими у справі доказами встановлено, що відповідачем у цивільній справі №2-2273/06, в межах якої були забезпечені вимоги позивача [PERSON] , є [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, підопічною позивача [PERSON] є [PERSON] , яка народилася [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , і вона не є стороною у цивільній справі №2-2273/06, в якій була арештована належна їй квартира. Судом встановлено на підставі відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, що [PERSON] не була та не є боржником у будь-яких виконавчих провадженнях, отже, арешт на належну їй квартиру накладений у справі №2-2273/06 помилково; і у зв`язку з перебуванням майна під арештом позивач як опікун власника майна позбавлена можливості належним чином та в повному обсязі розпоряджатись майном в інтересах власника. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість зняття такого арешту в позасудовому порядку, оскільки позивач в іншій спосіб, окрім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити порушене право власника майна не може, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність захисту права [PERSON] шляхом зняття арешту з майна На підставі викладеного та

Outcome: approved