Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

20 червня 2025 року представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить встановити юридичний факт, що договір купівлі-продажу житлового будинку та присадибних споруд, укладений між [PERSON] та радгоспом імені Маршала Жукова від 14 грудня 1992 року, зареєстрований виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради народних депутатів за № 153, укладено щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: будинок [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . Ще за життя 25 березня 2014 року спадкодавець склав заповіт, посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Відповідно до його змісту належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-МК, 042771, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області; належну йому на підставі державного акту про право приватної власності на землю, серії МК, №08079, земельну ділянку для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована на території [ADDRESS] та цілий, належний йому житловий будинок з усіма господарськими побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] . При зверненні до нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з огляду на те, що у правовстановлюючому документі, а саме договорі купівлі-продажу житлового будинку номер житлового будинку вказаний «30», водночас у заповіті адреса за якою він розташований зазначена: [ADDRESS] . В обґрунтування позивач вказала, що 15 травня 1992 року [PERSON] , який на той час був робітником в радгоспі імені Маршала Жукова, уклав з останнім типовий договір купівлі продажу житлового будинку присадибного типу з надвірними спорудами на умовах передбачених Постановою Ради Міністрів СРСР від 01 червня 1983 року, про купівлю-продаж житлового будинку в [ADDRESS] . Вартість будинку визначена як 2046 карбованців. 14 грудня 1992 року [PERSON] та радгосп імені Маршала Жукова уклали між собою договір купівлі-продажу житлового будинку та присадибних споруд (два сараї), однак адреса в договорі зазначена як будинок [ADDRESS] , житловою площею 41,0 кв.м. Вартість будинку визначена така сама як і типовому договорі купівлі-продажу присадибного будинку [ADDRESS] , а саме 2046 карбованців. Даний договір був зареєстрований виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради народних депутатів за № 153. При цьому, державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку на земельну ділянку [ADDRESS] . Тому саме ця адреса: [ADDRESS] була зазначена у заповіті. Тобто, при оформленні договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 14 грудня 1992 року між [PERSON] та радгоспом імені Маршала Жукова було допущено технічну помилку, а саме замість вірного номеру будинку «12» було помилково зазначено «30». Нині захист її спадкових прав можливий лише шляхом встановлення факту, що будинок у правовстановлюючому документі та зазначений у заповіті є одним і тим же будинком, а також визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом в судовому порядку. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Від позивача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач Шевченківська сільська рада Миколаївської області до суду свого представника не направила, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи. Третя особа Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області у судове засідання свого представника не направила. Надіслала листа з проханням розглядати справу за відсутністю представника нотаріальної контори, рішення прийняти на розсуд суду. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження про що судом постановлена відповідна ухвала 17 липня 2025 року. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , про що 10 вересня 2014 року виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області був складений актовий запис про смерть №60, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 10 вересня 2014 року виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, серії [NUMBER] . Ще за життя, 25 березня 2014 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області Тіуновою О.М. зареєстрований у реєстрі за №11. Відповідно до його змісту спадкодавець належну йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-МК, 042771, земельну ділянку площею 8,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області; належну йому на підставі державного акту про право приватної власності на землю, серії МК, №08079, земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована на території [ADDRESS] , та цілий, належний йому житловий будинок з усіма господарськими побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] . Звернувшись до державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок через розбіжність у написанні номеру будинку у правовстановлюючому документі та у заповіті. З огляду на матеріали справи 15 травня 1992 року [PERSON] , який на той час був робітником в радгоспі імені Маршала Жукова, уклав з останнім типовий договір купівлі продажу житлового будинку присадибного типу з надвірними спорудами на умовах, передбачених Постановою Ради Міністрів СРСР від 01 червня 1983 року, про купівлю-продаж житлового будинку в [ADDRESS] . Вартість будинку визначена 2046 карбованців. 14 грудня 1992 року [PERSON] та радгосп імені Маршала Жукова уклали договір купівлі-продажу житлового будинку та присадибних споруд (два сараї), однак адреса у договорі зазначена як будинок [ADDRESS] , житловою площею 41,0 кв.м. Вартість будинку визначена така сама як і типовому договорі купівлі-продажу присадибного будинку [ADDRESS] , а саме 2046 карбованців. Даний договір був зареєстрований виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради народних депутатів за № 153. Відповідно до інформації наданої КП ММБТІ від 08 травня 2018 року № 2-458/1 відомості щодо права власності на житловий будинок по [ADDRESS] відсутні. Як на доказ допущення помилки при виготовленні тексту договору купівлі-продажу житлового будинку та присадибних споруд від 14 грудня 1992 року між [PERSON] та радгоспом імені Маршала Жукова позивач посилається на те, що земельна ділянка була виділена [PERSON] на підставі рішення виконкому Шевченківської сільської ради народних депутатів від 01 березня 1996 року площею 0,12 га для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 02 квітня 1996 року Шевченківською сільською радою народних депутатів виданий Державний акт на право приватної власності на землю, серії МК, № 08079, на ім`я [PERSON] . Рішенням виконкому сільської ради від 30 березня 2025 року №291 змінено нумерацію житлових будинків по [ADDRESS] , у тому числі будинок [PERSON] з №12 на № 13. Відповідно до відомостей, наданих Шевченківською сільської радою Миколаївського району Миколаївської області від 12 червня 2025 року №602/02-30/25, спадкодавець [PERSON] до моменту смерті і на момент смерті (2014 р) проживав та був зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] . Вказане також підтверджується Випискою з погосподарської книги №1. Вищезазначене опосередковано підтверджує той факт, що предметом договору купівлі-продажу від 15 травня 1992 року та 14 грудня 1992 року є один і той самий будинок [ADDRESS] ) та помилково у тексті договору купівлі-продажу від 14 грудня 1992 року номер будинку був вказаний №30. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Встановлення факту, того, що укладені договори від 15 травня 1992 року та 14 грудня 1992 року стосуються одного і того ж житлового будинку має юридичне значення для оформлення в нотаріальному порядку спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, встановивши, що підтвердження факту, що договір купівлі-продажу житлового будинку та присадибних споруд, укладений 14 грудня 1992 року між [PERSON] та радгоспом імені Маршала Жукова, укладений щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] необхідне заявнику для реалізації прав спадкоємця та оформлення спадщини, тобто має юридичне значення, суд вважає заявлені вимоги щодо встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, дослідивши спадкову справу №36/2015 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , судом встановлено, що до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивач. Позивачу [PERSON] державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 8,88 га, кадастровий номер 4823384700:10:000:0112 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської ОТГ (Шевченківської сільської ради) Миколаївського (Вітовського, Жовтневого) району Миколаївської області. Відповідно до пункту 4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пунктом 4.18 цього зазначеного Порядку - якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Також, за положеннями ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Судом встановлено, що позивач не має іншої можливості захистити своє невизнане та оспорюване право, крім його захисту в судовому порядку. Враховуючи, що спадкоємці першої черги та ті, що мають обов`язкову частку у спадковому майні відсутні, відповідач Шевченківська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області будь-яких заперечень щодо задоволення позову не направила, та право позивача на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у зв`язку з обставин, про які вказано вище, то на підставі ст. ст. 1218, 1233, 1235, 1236 ЦК України, суд визнає заявлений позов, таким що підлягає задоволенню.

Outcome: approved