Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Стислий виклад\~позиції позивача,\~відповідача та\~третьої особи Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] внаслідок самогубства помер її син - [PERSON] . Померлий страждав на хронічне психічне захворювання шизофренію/хворобу Блейлера, яке суттєво впливала на мислення, емоції, сприйняття та поведінку спадкодавця. Через вказаний діагноз [PERSON] була встановлена ІІ група інвалідності безстроково, оскільки захворювання мало стійкий, необоротний характер. Відповідно до діагнозу [PERSON] потребував постійного стороннього догляду, яка здійснювала його мати, що проживала разом з ним на постійній основі, в належній спадкодавцю квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , як мати посерлого, та [PERSON] , як брат померлого, згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України належить до спадкоємців за законом. Інших спадкоємців немає. 20.05.2025 року постановою державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її сина [PERSON] через пропуск 6-місячного строку для прийняття спадщини. Тому, позивач просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Шипіленко Р.О. підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Першої Кам`янської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Заяви, клопотання учасників справи 27.10.2025 року від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. 30.10.2025 року від позивача надійшла заява щодо витребування доказів. 24.11.2025 року від третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійні\~вимоги щодо\~предмета спору,\~Першої Кам`янської\~державної нотаріальної\~контори, надійшла копія спадкової справи. Процесуальні дії суду Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Фактичні обставини,\~встановлені судом,\~та зміст\~спірних правовідносин Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис №07. [PERSON] , [INFO] , є сином позивача [PERSON] та є братом відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та експертним висновком №056/741-m від 05 травня 2025 року. [PERSON] страждав на хронічне психічне захворювання шизофренію/хворобу Блейлера та мав 2 групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою №149271 від 04 червня 1999 року (сер. МСЕ-ДНА-01) та випискою з медичної картки хворого від 19 березня 1998 року. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме квартиру [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.07.1994р.. Згідно до копії спадкової справи №352/2025, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за законом подано [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідок N 001339155 та N 001339156, наданих 30.04.2025 р. ТОВ «Абонент XXI», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.05.1987р. по день смерті [INFO] . На день смерті померлого [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , ніхто не був зареєстрований. Згідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Н.Г. Трощій від 20 травня 2025 року,\~ [PERSON] відмовлено\~у вчиненні\~нотаріальної дії,\~а саме\~у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого законом на прийняття спадщини. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Цивільного Кодексу України. Оцінка суду Згідно зі статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями\~1217,\~1223 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу\~(спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною першою\~статті 29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення\~статті 29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у\~статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи в санаторії тощо). Положення частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц). Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20. Згідно з частинами першою-четвертою статті\~12, частинами першою, п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказувала, що не була зареєстрована разом зі спадкодавцем [PERSON] за однією адресою, проте до дня його смерті проживала разом з ним у зв`язку з хворобою та постійною необхідністю його догляду. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши правову оцінку показанням допитаних свідків, суд дійшов висновку про доведення позивачем факту його проживання із сином [PERSON] на час його смерті за адресою: [ADDRESS] , а відтак і про наявність підстав для задоволення позову\~ [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня\~2006 року). Судові витрати. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з визнанням позовних вимог відповідачем [PERSON] , відповідно до ст. 142 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з нього судовий збір на користь позивача у розмірі 605,60 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved