Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , а [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , однак за життя не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла. Позивачка вказує, що вона є єдиною спадкоємицею за законом до майна померлої [PERSON] , оскільки є її донькою. Вона прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись у визначений законом строк із відповідною заявою до нотаріуса. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . Право власності на 1/2 частину вказаної квартири [PERSON] набула на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 червня 1993 року, виданого відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради народних депутатів, а іншу 1/2 частину вона набула в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , якому ця частина квартири належала на підставі того ж свідоцтва про право власності на житло від 03 червня 1993 року. При зверненні до нотаріуса з питання оформлення спадщини, 30 серпня 2025 року [PERSON] отримала письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на квартиру через розбіжності у документах, що підтверджують родинні відносини та належність спадкового майна спадкодавиці, а також через відсутність у правовстановлюючому документі на квартиру інформації про розмір часток її співвласників. Тому, просить у судовому порядку захистити її право на спадщину шляхом визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Вонсович М.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивачки, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач - Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, однак в матеріалах справи наявна заява представника Панчука Р.В. про розгляд даної справи у відсутності представника, у якій він також просить вирішити справу на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 червня 1993 року відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №132 від 03 червня 1993 року, належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] . Вказана квартира зареєстрована у Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №3571 за [PERSON] та [PERSON] у рівних частках за кожним на підставі вищевказаного свідоцтва, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» №3745 від 19 вересня 2025 року, а також відповідною відміткою на свідоцтві про право власності на житло від 03 червня 1993 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22 січня 1964 року, яке видане російською мовою, « [PERSON] », [INFO] та « [PERSON] »,[INFO], 22 січня 1964 року зареєстрували шлюб, після чого отримали прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно. Дослівно у перекладі на українську мову прізвища вказаних осіб звучать як « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07 травня 1999 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 61 рік. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 грудня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 85 років. Згідно довідок відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №196/03-38/2025 від 22 січня 2025 року та №03-28/1150/2025 від 14 липня 2025 року у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 15 січня 1987 року і по день смерті - [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 15 січня 1987 року і по день смерті - [INFO] . Вищезазначені письмові докази свідчать про те, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності саме [PERSON] та [PERSON] і частка кожного із них у цій квартирі становила по 1/2 частині. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №82934136 від 17 жовтня 2025 року, а також за повідомленням Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №1995/01-18 від 17 жовтня 2025 року вбачається, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Отже, [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом першої черги до майна померлого чоловіка [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла 1/2 частина квартири [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 червня 1993 року відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №132 від 03 червня 1993 року. Оскільки [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , тому вона набула права на належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Спадкові права на майно після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] за життя не оформила, оскільки померла. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка для позивачки [PERSON] була матір`ю. На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не залишила. 04 лютого 2025 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №78/2025 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом і її єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину, є її донька - позивачка [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №78/2025, заведеної 04 лютого 2025 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] увійшла квартира [ADDRESS] , 1/2 частина якої їй належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 червня 1993 року відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №132 від 03 червня 1993 року, а іншу 1/2 частину вона набула в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , якому ця частина квартири належала на підставі цього ж свідоцтва, однак не оформила. 30 серпня 2025 року державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотна Т.В. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] через розбіжності у документах, що підтверджують родинні відносини та належність спадкового майна спадкодавиці, а також через відсутність у правовстановлюючому документі на квартиру інформації про розмір часток її співвласників. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Досліджені судом докази достовірно вказують на те, що [PERSON] правомірно набула за життя право власності на квартиру [ADDRESS] , а тому це нерухоме майно увійшло до складу спадщини після її смерті та перейшло до її єдиного спадкоємця за законом - доньки [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved