Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~29\~жовтня 2025\~року до суду\~надійшла позовна\~заява, в якій\~зазначено,\~що з 17\~жовтня 2015\~року [PERSON] \~перебуває у\~зареєстрованому шлюбі\~з відповідачем [PERSON] .. Від шлюбу подружжя має двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; доньку [PERSON] , [INFO] . З 06 березня 2022 року вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, у кожного з них свій окремий бюджет. Почуття любові та поваги один до одного втрачено, фактично вони стали чужими людьми. Їх шлюб носить виключно формальний характер, тому надання строку для примирення позивач вважає недоцільним. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить як їх спільним інтересам, так і інтересам їх дітей. Спір про поділ спільного майна подружжя на момент подання позовної заяви відсутній. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 03.12.2025. [PERSON] до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення, належним чином повідомлений. Разом з позовною заявою долучив заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву відповідач не подала. 18.11.2025 надіслала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та позовні вимоги визнала в повному обсязі (вх.23651 від 18.11.2025). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 17 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 17.10.2015 Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №605 (а.с.6). Сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 08.07.2016 Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №750, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 15.09.2021 Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №725 (а.с. 7,8). Як зазначено у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, з 06 березня 2022 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а подружні стосунки фактично припинені. Шлюб є формальним, строк для примирення позивач та відповідач вважають недоцільним, спору щодо поділу майна немає. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим; причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. Позивач в позовній заяві просив не стягувати з відповідача на його користь понесені витрати на оплату судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved