Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обгрунтовано наступним. 24.04.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», Первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Договір позики № 4516425 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того, як 02.12.2020 20:45:35 відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора і 24.04.2023 15:36:11 заповнено електронну заявку на отримання позики на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що перебуває за адресою https://clickcredit.ua/, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір №4516425 у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту Договору Позики (за обраними позичальником в процесі оформлення параметрами терміну і суми позики). В процесі заповнення заявки і реєстрації особистого кабінету позичальником первісний кредитор здійснив ідентифікацію (встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних) і верифікацію (перевірку і підтвердження належності відповідній особі ідентифікаційних даних) особи в порядку, передбаченому пунктом 2 розділу 31 «Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта)» (Додатку 2 до «Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 № 107). Тобто, отримання ідентифікаційних даних і їх верифікація із використанням системи BankID НБУ. Таким чином особу, що вчиняла дії в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора (особистому кабінеті на сайті https://clickcredit.ua/), було однозначно встановлено як [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Інформація про реєстрацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в системі BankID НБУ (із статусом абонент-надавач послуг) починаючи з 30.06.2020 року наявна на офіційній сторінці Національного Банку за посиланням https://bank.gov.ua/ua/bank-id-nbu/abonents (пошук за найменуванням або ЄДРПОУ). 24.04.2023 року позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі Договору позики, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС Первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] (що було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор Jv5H6eavXg, котрий в свою чергу боржником було 24.04.2023 15:45:01 введено/відправлено первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору, на умовах визначених офертою. Таким чином, 24.04.2023 15:45:01 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Договору, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 5000,00 грн, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до розділу 2 Договору позика надається строком на 15 днів. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», свої зобов`язання за Договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні позики. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Фінансова Компанія «Фінекспрес» (діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, рішення НБУ про включення до Реєстру платіжної інфрастурктури та видачу ліцензії від 27 квітня 2023 року № 21/764-рк). Відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання, чим допустив істотні порушення умов Договору, не повернувши кошти, які були йому надані у вигляді позики відповідно Договору, та не сплативши відсотки за користування Позикою, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідач здійснював часткові (-у) оплати (-у) в рахунок погашення заборгованості за Договором №7915897 шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за Договором позики, що є додатком до Позовної заяви (останній платіж було здійснено 29.06.2023 14:26:21 у сумі 250,00 грн.). Сплачуючи заборгованість за Договором Відповідач, додатково до зазначеного вище, вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Договору позики, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Окрім цього, звертає увагу на той факт, що, згідно із отриманою від первісного кредитора інформацією, відповідач в загальній кількості 3 рази (-ів) оформлював договори позики у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», попередні договори були повністю виконані що додатково доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання Договору позики. 27.12.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс», позивач, новий кредитор) було укладено Договір факторингу №01.02-92/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за Договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-92/23 , заборгованість [PERSON] за Договором позики №4516425 станом на дату відступлення склала: 21575,00 грн. Оскільки Реєстр боржників до Договору факторингу є досить об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, на підтвердження вищенаведеного надає копію власне Договору факторингу, копію першої і останньої сторінки Реєстру боржників до договору факторингу (зазначаючи про наявність оригіналу відповідного Реєстру боржників у позивача) і копію Витягу з Реєстру боржників, який містить дані стосовно саме заборгованості [PERSON] за договором № 4516425. Оскільки новий кредитор жодних додаткових нарахувань не здійснював, станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №4516425 від 24.04.2023 становить: заборгованість за основним боргом - 5000,00 грн., заборгованість по відсотках - 16575,00 грн., пеня - 0,00 грн., загальна заборгованість - 21575,00 грн. На підтвердження вищенаведеного надає розрахунок заборгованості за договором. На підставі викладеного просить стягнути [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором №4516425 від 24.04.2023 у розмірі 21575,00 грн. та 2422,40 грн. у відшкодування зі сплати судового збору. Представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Мишковською Т.М. подано до суду письмові пояснення, у яких викладено наступну позицію. Ознайомившись з матеріалами позову та наданими доказами, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: По-перше, згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредитів, просив стягнути заборгованість за основною сумою боргу (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та відсотками. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Однак, відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти по договору позики №4516425 від 24.04.2023, та в подальшому порушила обов`язок із їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови Договору позики. При цьому, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. У постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які підтверджують ініціювання переказу первісним кредитором кредитних коштів (позики) на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. При цьому, слід зауважити, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, той факт, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, передбаченому Договором позики, та те, що відповідач ці кошти отримав. Наданий розрахунок із зазначенням розміру заборгованості та Довідка від 19.05.2025 є документом, що створений самим позивачем та фінансовою компанією з якою він співпрацює, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були сформовані, не може бути доказом наявності заборгованості. Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів (суми позики) відповідачу на його рахунок за Договором позики та розміру заборгованості за таким договором. Таким чином, враховуючи вищевикладене, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є необґрунтованим і не підтвердженим належними, допустимими і достовірними доказами. По друге, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за Договором позики №4516425 в загальній сумі 21575,00 грн., з яких 5000,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 16575,00 грн. - заборгованість за відсотками. З тексту укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем договору вбачається, що строк кредитування/строк дії договору був погоджений сторонами та становив 15 днів (п. 2.2. Договору позики). П. 2.3. Договору встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 37,36 процентів за перший день користування позикою, та п. 2.4 Договору встановлено процентну ставку з другого дня користування позикою 0,1 процент в день. З доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості можна встановити, що в період дії строку позики/договору відповідачу нараховано 1868,00 грн. процентів за перший день користування позикою та 7,00 грн. процентів за інші 14 днів користування позикою, а всього 1875,00 грн. процентів за 15 днів користування позикою. Хоча в п. 6 Договору сторони погодили порядок продовження строку користування позикою, враховуючи що відповідач не звертався через особистий кабінет з цього приводу та не укладав додаткову угоду, строк позики/договору не продовжувався. Отже, на день закінчення строку позики/договору, за умови не здійснення погашень відповідачем, розмір заборгованості міг становити 6875,00 грн.. Крім того, відповідач сплатила 3175,00 грн., що визнається позивачем та вказано у поданому розрахунку заборгованості. При цьому, за змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. Тоді як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України . Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів після 09.05.2023 (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Вказані норми цивільного законодавства діяли на час виникнення спірних правовідносин та узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, постанові ВС від 06 лютого 2019 року справа №175/4753/15-ц 15 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №761/13715/13-ц, провадження №61- 11145св18 (ЄДРСРУ №75970017) в черговий раз підтвердив позицію викладену у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц. по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Велика Палата Верховного суду в Постанові 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16ГС22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку. Таким чином, нарахування процентів після 09.05.2034 року є безпідставним, отже розмір заборгованості за договором позики №4516425 від 24.04.2023 при належному підтвердженні позивачем факту перерахування суми позики, може становити 3700,00 грн. При цьому, оскільки належних та допустимих доказів видачі позики до матеріалів справи не надано, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо витрат понесених відповідачем. Відповідно до положень п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, повідомляє, що відповідачем понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Виходячи з викладеного, Просила прийняти дані письмові пояснення та врахувати їх при винесенні рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 09.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 24.04.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладеного Договір позики №4516425 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою), який підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «Jv5H6eavXg». Даним договором сторони погодили суму позики -5000,00 грн, строк позики - 15 днів, процентну ставку - 37,36% за перший день користування позикою. Базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення - 2,50%. Дата надання позики - 24.04.2023, дата повернення позики - 09.05.2023, знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дня повернення позики - 0,01%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується в період карантину) - 2,70%; пеня %/день (не застосовується в період карантину) - 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 231834,66%; орієнтовна загальна вартість позики - 6875,00 грн.. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п. 4) (а.с. 10-11). Згідно з додатком №1 до даного договору сторони погодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 11). На а.с. 12, 13-18 міститься паспорт споживчого кредиту (позика з фіксованою диференційованою процентною ставкою); Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), що підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом «VbmGOWdS5u», та Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit». На а.с. 19-20 міститься розрахунок заборгованості за договором позики №4516425 від 24.04.2023, позичальник [PERSON] , відповідно до якого станом на 27.12.2023 заборгованість за договором позики становить 21575,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом позики, 16575,00 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 19.05.2025 вих. №КД-000030814/ТНПП, ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: 1) дата 24.04.2023; 2) номер платежу 0abfa0f9-4a43-4a8f-b85f-a9909e73ab3f; 3) сума 5000,00 грн.; отримувач [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] (а.с. 22). Також у даній довідці зазначається, що оскільки компанія не здійснює операції з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Інформація, яка міститься в цьому документі/додатках до цього документу, належить до таємниці надавача платіжних послуг, відповідно до правил зберігання, захисту, використання та розкриття таємниці надавача платіжних послуг, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 14.07.2022 №147. Отримувач повинен забезпечити збереження такої інформації, її нерозголошення та невикористання на свою користь чи користь третіх осіб. 27.12.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнтр) та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (фактор) укладено договір факторингу №01.02-92/23, за умовами якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Загальний розмір заборгованості складає 53681449,53 грн., згідно з реєстром боржників, який складається сторонами в паперовому вигляді та у формі електронного документа. Реєстр боржників на паперовому носії (з основною інформацією за договорами позики) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору. Сторони домовилися, що фінансування (ціна договору) складає 1187903,15 грн.. фактор сплачує клієнту фінансування шляхом перерахування грошових коштів у вказаній сумі на рахунок клієнта. Документацію клієнт зобов`язаний передати фактору протягом 1 місяця з моменту передачі реєстру боржників, який (реєстр боржників), у свою чергу, передається клієнтом фактору у день підписання цього договору у формі електронного документа за формою встановленою у додатку 1 до цього договору. Факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується Актом приймання-передачі документації, за формою, що наведена у Додатку 2 до цього договору, підписаним уповноваженими представниками сторін (а.с. 23-27). На а.с. 28 міститься копія платіжної інструкції кредитового переказу коштів №9404 від 28.12.2023, відповідно до якої ТОВ «Свеа Фінанс» перерахувало на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти в сумі 1187903,15 грн. на виконання договору факторингу №01.02-92/23 від 27.12.2023 без ПДВ. На а.с. 29 - 29-зворот міститься копія Реєстру боржників до договору факторингу №01.02-92/23 від 27.12.2023, що підписаний уповноваженими представниками клієнта та фактора, де під порядковими номерами з 1 по 24 та з 3931 по 3952 зазначено прізвища боржників, номери договорів та інша, передбачена умовами договору факторингу інформація. При цьому, серед переліку вказаних прізвищ боржників та іншої інформації відсутнє зазначення відомостей про відповідачку [PERSON] та укладений нею договір позики. Натомість, на а.с. 31 міститься витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №01.02-92/23 від 27.12.2023, що підписаний директором ТОВ «Свеа Фінанс» М.Кашпуром, із зазначенням відомостей про боржника [PERSON] за договором позики №4516425, загальна сума заборгованості за договором позики 21575,00 грн, з яких 5000,00 грн. 0 заборгованість по тілу кредиту, 16575,00 грн. - заборгованість по відсотках, кількість днів прострочення - 129. З копії нотаріально посвідченого рішення єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» №1 від 25.03.2024 вбачається, що вирішено змінити назву (найменування) Товариства з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с. 32). На а.с. 34-41, 42 міститься копія статуту ТОВ «Свеа Фінанс» та копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Свеа Фінанс». Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Також суд приймає до уваги, що у статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). При цьому слід врахувати, що за змістом частини 6 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з пунктом 1 статті 9 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. В процесуальному аспекті, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Суду не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, позивач не скористався своїм правом на витребування доказів по провадженню. При цьому, суд не бере до уваги копію листа ТОВ «Фінансова Компанія» Фінекспрес» №КД-000030814/ТНПП від 19.05.2025, відповідно до якого 24.04.2025 на картку № [NUMBER] перераховано кошти в сумі 5000 грн., оскільки даним документом не доводиться, що саме відповідачці [PERSON] належить вказана платіжна кортка. Окрім того, матеріали справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитним договором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, що здійснений первісним кредитором, не є належним доказом наявності заборгованості та її розміру та не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, на підтвердження заявлених позовних вимог позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів про наявність заборгованості у розмірі, вказаному у наданому ним розрахунку за спірним кредитним договором. До подібних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25травня 2021року у справі №554/4300/16-ц,від 26 травня 2021року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №686/6783/21. Крім того, позивач не був позбавлений можливості заявити клопотання про витребування судом виписки по банківському рахунку відповідача, проте не скористався таким правом. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у постанові 18 грудня 2024 року у справі № 522/17681/16-ц (провадження № 61-10264св24) відповідно до якого, виписка з рахунку особи є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Оцінюючи надані суду докази, суд прийшов до висновку, що матеріали справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів про наявність заборгованості у розмірі, вказаному у наданому ним розрахунку за договором позики №4516425 від 24.04.2023. Отже, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed