Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

15.08.2025 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом до Кубейської сільської ради та просять постановити рішення, яким визнати за позивачами право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , в наступних частках: - за [PERSON] на 1/5 частину, як за членом колишнього колгоспного двору та на 3/10 частини, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; - за [PERSON] на 1/5 частину, як за членом колишнього колгоспного двору та на 3/10 частини, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивують тим, що вищезазначений будинок відносився до колгоспного двору, до складу якого входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вони позивачі [PERSON] і [PERSON] , тобто кожний придбав право власності на житловий будинок по 1/5 частині, вони володіли цім будинком, але не оформили право власності. [INFO] помер дід позивачів [PERSON] та після його смерті його частину у будинку фактично успадкував син [PERSON] , який доводиться позивачам батьком, тому йому стало належати 2/5 частини. [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла спадкоємець першої черги за законом дружина померлого [PERSON] , у зв`язку з чим їй стало належати 3/5 частини. Позивачі від прийняття спадщини після смерті батька у встановлені законом порядку та строки відмовились на користь матері. [INFO] померла їх мати [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на 3/5 частин у житловому будинку, яку фактично прийняли вони позивачі спадкоємці першої черги за законом. Нотаріально факт прийняття спадщини оформити вони не можуть у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, тому за захистом своїх невизнаних прав, позивачі змушені звернутися до суду з цією позовною заявою. Ухвалою судді від 21.08.2025 року відкрито провадження у справі та витребувано у приватного нотаріуса Станєвої В.Б. інформацію щодо заведеної спадкової справи відносно [PERSON] , яка померла [INFO] , а також з Одеського обласного нотаріального архіву та Арцизької філії Одеської області копії спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувана інформація надійшла до суду 05.09.2025 року від приватного нотаріуса Станєвої В.Б., 09.09.2025 року з архіву та 06.10.2025 року від Арцизької державної нотаріальної контори. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в позовній заяві клопотали про розгляд справи у їх відсутності (а.с.3). Представник відповідача Кубейської сільської ради Одеської області сільський голова Арабаджи М.С., надав через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради та не заперечував проти задоволення позовної заяви (а.с.101). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок (домоволодіння), розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору (колгоспників) та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі ст.123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/5 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою №03-01-11/427, яка видана 14.08.2024 року секретарем виконавчого комітету Кубейської сільською радою Бальжик Т. на підставі записів в погосподарській книзі №1, особистий рахунок № [NUMBER] (а.с.28). Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст. 120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах, по 1/5 кожний. Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст. 3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як вбачається з абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Але рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Болградської міської ради Нікіта І.В. №79839273, №79839009, від 10.07.2025 року, позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на відповідні частки у вищевказаному житловому будинку у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності (а.с.36,37). Тобто позивачами [PERSON] та [PERSON] доведена вимога, щодо визнання за ними права власності по 1/5 частки за кожним у вище вказаному житловому будинку, як за членами колгоспного двору. Щодо права власності в порядку спадкування. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.01.1992 року, яке видане Кубейською сільською радою Болградського району Одеської області, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.12). Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/5 частину у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . На момент його смерті діяли вимоги ЦК УРСР. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР за законом першої черги є син [PERSON] , який прийняв спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, що підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно 10 березня 1985 року Кагульським райбюро ЗАГС МССР, в якому батьком [PERSON] вказаний [PERSON] (а.с.15); - довідкою про склад сім`ї №08-09/106 виданої 17.03.2025 року секретарем виконавчого комітету Кубейської сільської ради Бальжик Т., відповідно до якої на момент смерті [PERSON] з ним в одному будинку був зареєстрований син [PERSON] зі своєї сім`єю (а.с.29); - матеріалами спадкової справи №564/2002 року заведеної 26.11.2002 року Болградською державною нотаріальною конторою щодо майна [PERSON] на підставі заяви єдиного спадкоємця [PERSON] , на ім`я якого видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески (а.с.71-78). Таким чином син [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] його частку у вищевказаному житловому будинку в розмірі 1/5 частини та його частка в житловому будинку збільшилася до 2/5. Надалі, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 24 серпня 2005 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису про смерть №71 від 24.08.2005 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.13). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на 2/5 частини у вищевказаному житловому будинку. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину фактом постійного (спільного) проживання з померлим на момент смерті, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України, є його дружина [PERSON] , та підтверджується наступними доказами: - свідоцтвом про укладення шлюб серії [NUMBER] , виданим 28 травня 1976 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису №35 від 28.05.1976 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] одружилися та прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с.16); - довідкою про склад сім`ї №08-09/105, яка видана 17.03.2025 року секретарем виконавчого комітету Кубейської сільської ради Бальжик Т., відповідно до якої на момент смерті [PERSON] до складу його сім`ї (зареєстрованими за однією адресою) входили дружина [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] (а.с.32); - матеріалами спадкової справи №150/2006 щодо майна [PERSON] , заведеною 01.03.2006 року державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори (а.с.79-92), відповідно до яких 19.12.2005 року у сільській ради обидва сина відмовилися від спадщини після смерті батька [PERSON] про що складені відповідні заяви, які надійшли до нотаріуса 01.03.2006 року (а.с.80 та а.с.80 на звороті), та з особистою заявою звернулася спадкоємиця [PERSON] , в якій просила видати на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.81). На деяке майно спадкоємцю [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку та грошові внески (а.с.87 та а.с.91 на звороті), але доказів оформлення права на спадщину за законом на житловий будинок матеріали спадкової справи не містять. Тобто після смерті [PERSON] спадщину прийняла тільки дружина [PERSON] , тому її частка у житловому будинку збільшилася до 3/5. В подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 02 січня 2025 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про смерть №1 від 02.01.2025 року, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.14). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, в тому числі на 3/5 частин у вищевказаному житловому будинку. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON] , позивачі по справі, що підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17 січня 1977 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису №06, відповідно до якого [PERSON] вказана матір`ю [PERSON] (а.с.17) - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 24 жовтня 2024 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису №39 від 05 квітня 1984 року, відповідно до якого [PERSON] вказана матір`ю [PERSON] (а.с.18). Спадкоємці, сини, прийняли спадщину фактом постійного (спільного) проживання з померлою на момент смерті, що відповідає вимогам ст.1268 ЦК України та підтверджується наступними доказами: - довідкою про склад сім`ї №08-09/109 від 17.03.2025 року виданою секретарем виконавчого комітету Кубейської сільської ради Бальжик Т., відповідно до якої на момент смерті [PERSON] з нею в будинку були зареєстровані та проживали сини (а.с.33); - матеріалами спадкової №106/2025, заведеної 01.07.2025 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. щодо майна померлої [PERSON] (а.с.49-69), відповідно до якої між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] 03 липня 2025 року був укладений договір про поділ спадкового майна. Відповідно до укладеного договору спадкоємці домовилися частку [PERSON] в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] , поділити порівну, а саме по 1/2 частці (а.с.58-59) на деяке майно спадкоємці на підставі укладеного договору отримали свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с.67,68), тобто по 3/10 частці кожному. Інших спадкоємців судом не встановлено. Постановами приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. вих. №339/02-31 та вих.№340/02-31 від 03.07.2025 року, позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частки житлового будинку після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність цієї частки в житловому будинку спадкодавцю та відсутністю реєстрації права власності (а.с.38,40). Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як вбачається з вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270, ч.3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з ч.1ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах -уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У ст. 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved