Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Рух справи 21.07.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., датована 18.07.2024р., за підписом позивачки, в якій вона просить суд: - визнати недійсним заповіт від 16.11.2021р. (номер у спадковому реєстрі 68659545), який підписаний [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за № 1488; - внести до Спадкового реєстру відомості про визнання заповіту від 16.11.2021р. недійсним (реєстраційний запис №1488 від 16.11.2021р. про вчинення нотаріальної дії - внесення заповіту від 16.11.2021 року (номер у спадковому реєстрі 68659545); - вирішити питання судових витрат. Одночасно із позовом були подані клопотання про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , які можуть підтвердити вкрай тяжкий стан здоров`я спадкодавця [PERSON] , який не дозволив би їй підписати оспорюваний заповіт особисто, та факт тривалого безрезультатного лікування спадкодавця (т.1, а.с.70); про витребування доказів (т.1, а.с.63-65); про забезпечення позову (т.1, а.с.66-69. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2023р. для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Покопцеву Д.О. 31.07.2023р. судом отримано клопотання про призначення у справі посмертної судової почеркознавчої експертизи (т.1, а.с.74-77). Ухвалою від 25.07.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заборонено відчуження майна, а саме: земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1210100000:02:108:0001, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1205891112101; домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 103939112101; квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 132481412101 (т.1, а.с.90-92). Також ухвалою від 31.07.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (т.1, а.с.93). 21.08.2023р. позивачка надана суду уточнену позовну заяву (т.1, а.с.96-99). 23.08.2023р. судом отримана відповідь № 220224 з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] - квартира [ADDRESS] (т.1, а.с.108). Ухвалою від 24.08.2023р. Жовтневого районного суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., розпочато підготовче провадження (т.1, а.с.109). 31.10.2023р. отримана заява приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занька Е.П. про розгляд справи без його участі (т.1, а.с.119, 147-148). 02.11.2023р. від позивачки отримано заяву про залучення [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКТІ [NUMBER] ) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (т.1, а.с.120-121). 02.11.2023р. від [PERSON] судом отримана заява про залучення її третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (т.1, а.с.127-129). 05.01.2024р. від представника відповідача [PERSON] адвоката Юрченка І.О. - отриманий відзив на позовну заяву (т.1, а.с.156-164). 13.02.2024р. від позивачки отримана відповідь на відзив (т.2, а.с.130-137). Ухвалою від 26.06.2024р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т.2, а.с.169-162): - витребувані у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занька Е.П. копія матеріалів спадкової справи № 12/2023 (реєстраційний номер у спадковому реєстрі - 70257130), що відкрита після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та оригінал заповіту, складеного [PERSON] [INFO] ; - витребувані в Комунального підприємства «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії ДОР» інформація та документи: - чи зверталась [PERSON] , [INFO] , до Комунального підприємства «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» ДОР у період з 01.01.2020 року до 31.12.2022 року з метою отримання медичної допомоги чи лікування? - чи надавалась [PERSON] , [INFO] , спеціалізована медична допомога в Комунальному підприємстві «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» ДОР в стаціонарних та/чи амбулаторних умовах у період з 01.01.2020 року до 31.12.2022 року? - чи призначалися [PERSON] , [INFO] , (місце проживання: [ADDRESS] ) медичні препарати, які могли вплинути на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? - з якими діагнозами перебувала [PERSON] , [INFO] , на обліку в Комунальному підприємстві «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії ДОР у період з 01.01.2020 року до 31.12.2022 року? - чи проводилось оперативне втручання [PERSON] , [INFO] , в Комунальному підприємстві «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» ДОР у період з 01.01.2020 року до 31.12.2022 року? Якщо так, то коли та яке саме?; - постановлено викликати та допитати в судовому засіданні як свідка [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] ; - залучено до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог спору на стороні позивача - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , які мають зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] , третім особам направлені копії позовної заяви, запропоновано подати пояснення щодо заяв по суті справи у строк до закінчення підготовчого провадження; роз`яснено, що вони мають право ознайомитись з матеріалами справи в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (3 поверх); - призначено у справі посмертну судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1. чи виконано рукописний напис « [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноруч підписано у присутності нотаріуса» на екземплярі заповіту від 16 листопада 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуардом Петровичем, зареєстрований в реєстрі за № 1488 самою [PERSON] ? 2. чи виконано підпис біля словосполучення « [PERSON] », на екземплярі заповіту від 16 листопада 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуардом Петровичем, зареєстрований в реєстрі за №1488 самою [PERSON] ? 3. чи виконано рукописний напис « [PERSON] » на екземплярі заповіту від 16 листопада 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуардом Петровичем, зареєстрований в реєстрі за № 1488 самою [PERSON] ? 15.07.2024р. від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занька Е.П. отримана копія матеріалів спадкової справи № 12/2023 (реєстраційний номер у спадковому реєстрі - 70257130), що відкрита після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (т.3, а.с.1-102), та оригінал заповіту, складеного [PERSON] 16.11.2021р. 30.07.2024р. від Комунального підприємства «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії ДОР» отримані: копія консультативного висновку спеціаліста-кардіолога від 30.09.2021р., копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 903979, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого №01562, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого №01990, копія протоколів оперативних втручань, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого №02879, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 03953, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого 04643, та інформація, що [PERSON] , [INFO] , багаторазово зверталась за медичною допомогою з 30.09.2021 року по 09.12.2022 року:консультації спеціалістів кардіолога, невропатолога, пульмонолога, ендокринолога, гастроентеролога, отоларинголога, діагностичні обстеження. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в відділенні інтервенційної кардіології з 25.10.2021 по 09.11.2021 року з діагнозом: ІXC: стабільна стенокардія напруги, III ф.кл., кардіосклероз постінфарктний (2009р.), стенозуючий коронаросклероз (коронарографія у 2015р.), стентування коронарних артерій (2015р.), критичний стеноз устя аорти (максимальний трансклапанний градієнт 87 мм рт.ст., середній 46 мм рт.ст.), помірна недостатність стулок аортального клапана, важка недостатність мітрального клапана, значна недостатність стулок трікуспідального клапана III ст., дилятація порожнин серця, легенева гіпертензія (СТЛА 70 мм рт.ст.), СН П-А ст. зі збереженною систолічною функцією лівого шлуночка. Гіпертонічна хвороба I1 ст., 2 ступінь. Стенозуючий атеросклероз МАГ, стентування сонних артерії (2015 р.). Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. Ризик IV. Супутній: Двобічна негоспітальна полісегментарна інтеретіціальна пневмонія середнього ступеню важкості в фазі торпідного розрішення. Правобічний підрогоракс. ЛН І ст. Цукровий діабет, 2 тип, інсулінопотребний, важка форма, в стадії нестійкої компенсації. ХХН 3-В ст. Діабетична симетрична периферична дістальна полінейропатія нижніх кінцівок. Діабетична мікромакроангіонатія нижніх кінцівок 2 ст. Дугоімунний тиреоїдит, гіпотиреоз середнього ступеня важкості в ст. медикаментозної компенсації. Ерозивна антральна гастронатія, атрофічна бульбопатія. ГЕРХ. Гастроезофагальний рефлюкс. Стеатоз печінки. Хронічна залізодефіцитна анемія. Стенозуючий атеросклероз судин нижніх кінцівок. За період стаціонарного лікування 25.10.2021 по 09.11.2021р.р. [PERSON] не призначались медичні препарати, які могли вплинути на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в відділенні інтервенційної кардіології з 09.05.2022 по 27.05.2022р.р., на стаціонарному лікуванні в відділенні кардіохірургії з 06.06.2022 по 15.07.2022 року, на стаціонарному лікуванні в відділенні інтервенційної кардіології з 01.08.2022 по 12.08.2022р.р., з 03.10.2022 по 10.10.2022р.р., з 14.11.2022 по 13.12.2022р.р., в період стаціонарного лікування в відділенні кардіохірургії з 06.06.2022 по 15.07.2022р.р. [PERSON] проведено оперативні втручання: коронарографія 09.06.2022 року, аорто-коронарне шунтування, протезування мітрального клапану, протезування аортального клапану (т.3, а.с. 109-129). Ухвалою від 08.11.2024р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вирішено клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судової почеркознавчої експертизи, витребувано докази (т.3, а.с.180-183). 04.02.2025р. судом отриманий висновок експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1958-24 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 201/8409/23, складений 13.01.2025р., згідно якого: 1) рукописний запис від імені [PERSON] - «Мною, [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноруч підписано у присутності нотаріуса» у заповіті від 16.11.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за № 1488, виконаний самою [PERSON] ; 2) підпис від імені [PERSON] у заповіті від 16.11.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е. П., заресстрований в реєстрі за №1488, виконаний самою [PERSON] ; 3) рукописний запис від імені [PERSON] - « [PERSON] » у заповіті від 16.11.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за № 1488, виконаний самою [PERSON] (т.4, а.с.4-16). 04.03.2025р. від представника позивачки адвоката Тропіної О.М. надійшло клопотання (т.4, а.с.24-26) про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, на вирішення якої просить поставити питання: 1.Чи страждала [PERSON] на будь-який психічний розлад на момент складання заповіту від 16.11.2021 року? 2) Якщо страждала, то чи були такі розлади стійкими, який був їх ступінь вираженості та чи впливали ці розлади на вільне її волевиявлення, сприйняття значення своїх дій та здатність керувати ними на момент підписання вказаних заповіту від 16.11.2021 року? 3) чи могла [PERSON] , розуміти значення своїх дій та керувати ними під час написання (підписання) заповіту 16.11.2021 року? 4) чи була [PERSON] , під впливом медичних препаратів, які впливали на розуміння значення своїх дій та керування ними під час написання (підписання) заповіту 16.11.2021 року? 5) чи могли наявні у [PERSON] , захворювання впливати на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними під час написання (підписання) заповіту 16.11.2021 року? 6). Чи були наявні у [PERSON] якісь супутні захворювання, які могли вплинути на її психічний стан? 10.04.2025р. позивачкою подана заява про зміну підстав позову (повторно) (т.4, а.с.78-90). Ухвалами від 23.05.2025р. відмовлено у задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, закрито підготовче провадження (т.4, а.с.131-134). 09.09.2025р. від третьої особи [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки він перебуває в місцях позбавлення волі за кордоном, та через не ознайомлення з матеріалами справи не може надати свою правову позицію, пояснення по суті спору, подати докази (т.4, а.с.180-181), із довідкою на іноземній мові. Переклад цієї довідки на українську мову (т.4, а.с.220) наданий в судовому засіданні адвокатом Тропіною О.М. З довідки випливає, що третя особа [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі з 08.06.2022р. і, ймовірно, завершить 08.06.2036р. Розгляд справи по суті призначався на: -02.09.2025р. і був відкладений на клопотання новозалученого представника позивачки адвоката Романенко І.М. для ознайомлення з матеріалами справи; -на 10.09.2025р. і був повторно відкладений на клопотання представника позивачки адвоката Романенко І.М. через її хворобу; -07.10.2025р. в судовому засіданні представник позивачки адвокат Романенко І.М., представник відповідача адвокат Юрченко І.О., представник третьої особи [PERSON] адвокат Тропіна О.М. скористались правом вступного слова, розгляд справи було відкладено для допиту свідка [PERSON] ; -на 28.10.2025р. і був відкладений на клопотання представника позивачки адвоката Романенко І.М. через її хворобу; -на 12.11.2025р. і справу було знято з розгляду через відсутність в приміщення суду електроенергії. В судове засідання, призначене на 03.12.2025р. позивачка та її представник адвокат Романенко І.М. не з`явилися, про причини неявки не повідомили, явку свідка [PERSON] не забезпечили. Третя особа [PERSON] та її представник - адвокат Тропіна О.М. в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Представник відповідача адвокат Юрченко І.О. подав заяву про розгляд справи без його участі. Всі адвокати своєчасно були належним чином повідомлені про всі вищеназвані судові засідання судовими повістками в особисті кабінети в підсистемі «Електронний суд». Стосовно можливості постановлення рішення по суті справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 частини другої цієї статі, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: а) належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; б) повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; в) ненадходження від позивача клопотання (заяви) про розгляд справи за його відсутності; г) його нез`явлення перешкоджає розгляду справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 24.04.2024р. у справі № 552/2497/22. Згідно з ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі повідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Ст. 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи. Відповідно до ч.1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зазначена норма дисциплінує зокрема, й позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. За змістом ст.43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Суд також враховує, що згідно ч.8 ст.223 ЦПК України, уразі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які з`явилися. Тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову. Свідок [PERSON] двічі викликалася в судові засідання, призначені на 28.10.2025р., 12.11.2025р. шляхом направлення їй судових повісток на адресу, вказану представником позивачки, і ці судові повістки повернуті неврученими. Цей свідок, згідно клопотання про її виклик (т.1, а.с.40), може підтвердити тяжкий стан здоров`я спадкодавця та факт тривалого безрезультатного лікування, який би не дозволив спадкодавиці [PERSON] підписати заповіт. Але після задоволення цього клопотання позивачка скористалась своїм правом на зміну предмету позову, і наразі оскаржує його з підстав того, що спадкодавець при складанні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а не з підстав того, що вона його не підписувала. З врахуванням того, що розгляд справи по суті тричі, в тому числі й двічі поспіль (02.09.2025р., 10.09.2025р.) відкладався на клопотання представника позивачки адвоката Романенко І.М.; що в судове засідання, призначене на 03.12.2025р. представник позивачки, будучи належним чином повідомленою про час та дату судового розгляду, не з`явилася і причин неявки не сповістила; що судовий розгляд справи триває від 24.08.2023р.; що у справі вжиті заходи забезпечення позову стосовно майна відповідача; що всі докази у справі зібрані впродовж підготовчого провадження і впродовж судового розгляду сторони не повідомили про наявність інших доказів, які не могли бути подані на підготовчому провадженні; що представники учасників справи скористалися правом вступного слова; що свідок [PERSON] , яка в судові засідання двічі викликалася і двічі не з`явилася та може пояснити обставини, які через зміну предмету позову зараз не мають у справі правого значення, адже спірний заповіт оскаржується вже з інших підстав, а тривале лікування спадкодавця не заперечується учасниками справи і на підтвердження цього мається меддокументація, суд вважає, що нез`явлення позивачки та її представника не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі викладеного судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Доводи позову Первинний позов подавався з підстав того, що спадкодавець не підписувала оспорюваного заповіту. З врахуванням заяви про зміну його підстав (т.4, а.с.78-90) позивачка зазначила, що є онукою спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , і є її спадкоємцем за правом представлення замість свого батька [PERSON] , який помер [INFO] 16.11.2021р. спадкодавець склала заповіт на користь відповідача у справі. Позивачка вважає, що спадкодавець не мала волевиявлення на складання цього заповіту, позаяк його складено та підписано в той момент, коли [PERSON] , у зв?язку з тяжкими хворобами, які зокрема впливали і на її розумово-психічний стан, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Ще до складання оскаржуваного заповіту спадкодавець тривалий час мала проблеми зі здоров?ям, на що сама вказувала в минулому в рамках судової справи №175/3199/21-ц за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Це було вказано як одна з причин, через яку [PERSON] не подала вчасно заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її сина [PERSON] (батька позивачки). Під час розгляду справи №175/3199/21-ц спадкодавець сама або через своїх представників (у позовній заяві, у відповіді на відзив від 29.09.2021 року) зазначала про неодноразове перебування на стаціонарному лікуванні. В березні 2016р. спадкодавець проходила лікування в КЗ «Обласна клімінчна лікарня імені І.І. Мечникова» з діагнозом: атеросклероз, стеноз правої внутрішньої сонної артерії 85%; стеноз лівої внутрішньої сонної артарії 75 %; передня трифуркація справа; стеноз до 50% в усті лівої хребетної ар терії; стеноз передньої міжшлункової артерії в проксимальній третині. В рамках вказаного лікування, [PERSON] перенесла тяжку та серйозну операцію - пряме стентування стеноза ГІМЖА в проксимальній третині, яка пройшла 12.03.2016 року. Після лікування у стаціонарі лікар рекомендував виключити фізичні та емоційні навантаження. В подальшому загострилися й інші хвороби (зокрема цукровий діабет та погіршення стану кінцівок, що ним викликано), старі хвороби також тривали, що зумовило подальше постійне лікування. 27.02.2018 року спадкодавець пройшла медичний огляд, їй поставлені такі діагнози: атерозклероз магістральних артерій головного мозку; стеноз лівої внутрішньої сонної артерії 75%; стеноз лівої позвонкової артерії 75%. З 27.02.2018 по 05.03.2018р.р. спадкодавець проходила стаціонарне лікування в комунальному закладі Обласна клінічна лікарня ім. І 1. Мечникова з діагнозом: атерозклероз магістральних артерій головного мозку; стеноз лівої внутрішньої сонної артерії 75%; стеноз лівої позвонкової артерії 75%. 01.03.2018р. спадкодавець звернулася до Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії, впродовж обстеження виявлені стеноз устя аорти; кальциноз грудки Са у стулках; фіброз стулок мітрального клапану, дегенеративний кальциноз кільця мітрального клапану. 1 Також 01.03.2018р. спадкодавець зверталася до Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії ДОР, та була на прийомі у лікаря кардіохірурга. За результатами було встановлено діагноз: ішемічна хвороба серця; стабільна стенокардія III; постінфарктний кардіосклероз - 2009 рік; стан після стентування коронарних судин - 2016 рік; стеноз устя аорти. 02.03.2018рр. спадкодавець зверталася до Дніпропетровського обласного спінічного центру кардіології та кардіохірургії ДОР, та проходила обстеження транскраніальну доплерографію. За результатами обстеження зокрема виявлено ателослеротичні зміни магістральних артерій голови та інші захворювання. 02.04.2018р. спадкодавець зверталася до Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії ДОР з діагнозом: стабільна стенокардія іПІ ф. кл., постінфарктний кардіосклероз - 2009 рік; стан після стентування коронарних судин - 2016 рік; стеноз устя аорти; гіпертонічна хвороба II ст. 23.04.2018р. у зв?язку з погіршенням стану здоров?я спадкодавець зверталася до КП Дніпропетровської міської поліклініки № 2" ДОР. 26.06.2018р. спадкодавець зверталася до КП "Обласна клінічна лікарня ім. 1.1. Мечникова" де проходила огляд у лікаря, за результатами якого ій було поставлено діагноз:- цукровий діабет 2 тип середньої тяжкості в стадії субкомпенсації, ступінь тяжкості ускладнений, потребує уточнення (планово). 15.11.2018р. спадкодавець зверталася за консультацією до кардіолога та пройшла ехокардіографію, відповідно до результатів якої виявлено: частковий відрив хорд задньої стулки мітрального клапану; фіброз стулок мітрального клапану; дегенеративний кальцитоз кільця мітрального клапану; важку недостатність стулок мітрального клапану. 26.11.2018р. спадкодавець пройшла ехокардіографію, після якої були підтверджені такі порушення серця як: фіброз і кальцитоз мітрального клапана; фіброз і кальцитоз аорти та АК; значну недостатність стулок трікуспідального клапану. 27.11.2018р. спадкодавець пройшла компютерну томографію головного мозку, впрожовж якої виявлено: атрофічний процес головного мозку; петрифікати передньої, середньої і задньої третини фалькса неопухолевого характеру; комп?ютерну гомографію органів грудної порожнини, за результатами якої виявлено: лінійний пневмофіброз в язичкових сегментах лівої легені; атеросклероз грудної аорти; та черезстраховідну екокардіографію, впродовж якої виявлено: звапніння в проекції аортального клапану; значну недостатність стулок мітрального клапану. Цього ж дня спадкодавець пройшла обстеження у ендокрінолога, впродовж якого виявлено: обмінну гепатопадію; діабетичну нефропатію 5 ст. 3 ХПН 1 ст; діабетичну переферичну дістальну симетричну полінейропатію нижніх кінцівок; діабетичну ангіопатію нижніх кінцівок 2 сталії: аутоімунний тиреоідіт; гіпотеріоз середнього ступеню тяжкості в стадії мед. компенсації. З 26.11.2018 по 12.12.2018р.р. спадкодавець проходила стаціонарне лікування у Дніпропетровському обласному клінічному центрі кардіології та кардіохірургії ДОР, з діагнозом: стабільне стенокардія напруги II-ШП ф.кл.; кардіосклероз постінфарктний -- 2009 рік; стан після стентування коронарних артерій - 2016; стеноз устя аорти, важка недостатність МК СНПАст.; гіпертонічна хвороба П ст. ризик ІУ (дуже високий); супутній цукровий діабет, 2 тип, інсулінонеобхідний, тяжка форма, СКФ Н-42 мл/мин; обмінна гепатопатія; діабетична нефропатія 5 стадії з ХПІН 1 стадії; діабетична периферична дистальна симетрична полінейропатія н/к; діабетична ангіопатія н/к; аутоімунний тиреоідіт; гіпореоз середнього ступеню тяжкості в стадії медикаментозної компенсації; хронічний бекаменний холицистит, поза ускладненням; анемія; реконвалисцент післі гострого ларинго-трахеита. Перелічені хвороби могли впливати на психічний чи розумовий стан хворої. Відповідно до науково-медичних досліджень, зокрема оглядової статті, доктора медичних наук О. К. Ярош, І. В. Сімонова при ДУ «Інститут фармакології та токсикології НАМН України», на тему: «Порушення когнітивних процесів і пам?яті при атеросклерозі та фармакологічні шляхи їх корекції», атеросклероз - це захворювання, при якому на стінках артерій відкладаються холестерин та інші речовини, утворюючи бляшки. Це може призводити до звуження просвіту артерій, що ускладнює кровопостачання органів і тканин. Атеросклероз судин головного мозку - одне з найпоширеніших захворювань головного мозку. Воно вражає судини еластичного та змішаного типу. Хронічна недостатність мозкового кровообігу (ХНМК) найчастіше виявляється у жінок після 60 років і нерідко призводить до старечих мозкових порушень, інвалідності й інших психічних розладів. Атеросклероз починається, коли з?являється дисциркуляторна енцефалопатія, коли бляшки закривають церебральний кровоток, через це проявляється ішемія головного мозку. Розрізняють декілька етапів. Початковий етап. Людина відчуває слабкість, млявість, порушується сон, буває дратівливою, погано запам?ятовує інформацію, порушується мислення. Часто це проявляється тоді, коли людина знаходиться в стресовій ситуації або ж коли вона важко попрацювала, але з відпочинком все проходить. Церебральний атеросклероз. Людина проявляє явні ознаки порушення пам?яті, не може запам?ятати інформацію попереднього дня. Порушується психічний стан, може наступити депресія. Регулярний шум в голові, буває тремор в руках, порушується зір. Всі ці симптоми можуть свідчити про наступний етапу атеросклерозу. Деменція. У пацієнта спостерігаються чіткі провали в пам?яті, частково порушується мова, явна відсутність інтересів в житті, млявість; не може сам себе обслужити - з такими симптомами людина вимагає додаткового догляду. Першим і основним наслідком ХНМК є спочатку малопомітне, а потім значне погіршення пам?яті яке спостерігається на фоні розвитку деменції. У хворих різко погіршується пам?ять на теперішні події, проте спогади про минуле зберігаються. Щодо інших захворювань, та їх вплив на психічно-розумовий стан хворого. Стеноз устя аорти - це звуження просвіту аорти, що виникає внаслідок ураження аортального клапана у сукупності з іншими переліченими хворобами та з урахуванням прогресування розвитку хвороби це може призводити до наступних проблем: порушення кровопостачания головного мозку та інших органів; задишка, серцебиття, біль у грудях; гіпертензія. Стенокардія - це стан, який виникає внаслідок недостатнього кровопостачання серцевого м?яза. У сукупності з іншими переліченими хворобами це може призводити до наступних проблем: біль у грудях, задишка, серцебиття, нудота, пітливість; тривожність, страх смерті. Цукровий ліабет - це захворювання, при якому в організмі порушується обмін глюкози. У сукупності з іншими переліченими хворобами та з урахуванням прогресування розвитку «вороби це може призводити до наступних проблем: порушення зору: порушения сну; порушения пам?яті, уваги: депресія, тривога, зниження інтелектуальних здібностей. Гіпертонічна хвороба - це захворювання, при якому артеріальний тиск постійно підвищений. У сукупності з іншими переліченими хворобами та з урахуванням прогресування розвитку хвороби це може призводити до наступних проблем: головний біль: інтелектуальних здібностей запаморочення, порушення зору; порушення пам?яті, уваги, депресія, тривога. Полінейропатія - це ураження периферичних нервів. У сукупності з іншими переліченими хворобами та з урахуванням прогресувания розвитку хвороби це може призводити до наступних проблем: оніміння, поколювання, біль у кінцівках; порушення чутливості; порушення рухів; депресія, тривога. Гіпотероз - це захворювання, при якому щитовидна залоза виробляє недостатньо гормонів. У сукупності з іншими переліченими хворобами та з урахуванням прогресування розвитку хвороби це може призводити до наступних проблем: втома: зниження працездатності; депресія, тривога; зниження інтелектуальних здібностей. Захворювання на які страждала [PERSON] у своїй сукупності з іншими переліченими хворобами та з урахуванням прогресування розвитку цих захворювань мали наступні симптоми та призводили до наступних проблем психічного стану та проблем з можливістю усвідомлення своїх дій: порушення пам?яті, уваги, мислення, це є одним з основних симптомів ХНМК, атеросклерозу, цукрового діабету та інших хронічних захворювань; депресія, тривога, ці розлади с поширеними супутніми симптомами багатьох хронічних захворювань; зниження інтелектуальних здібностей. Лікування не давало результатів. Кожне звернення до лікаря фіксувало все нові та нові хвороби та ускладнення, ставало все гірше. Людмила Сергіївна проходила безперервне лікування, чи то у стаціонарі, чи то вдома, де вона була фактично прикута до ліжка, а будь-які пересування та поїздки здійснювалися лише з крайньої необхідності та при чиійсь допомозі. Спадкодавець неодноразово підтверджувала, що мала вкрай незадовільний стан здоров?я, який систематично та поступово погіршувався. Вказані факти знаходять своє підтвердження у рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2022р. за справою № 175/3199/21, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 26.10.2022р. Так, у вказаному рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2022 року зазначається, що у [PERSON] вкрай тяжкий стан здоров?я, що вкупі з похилим віком є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому судом зроблено висновок, що [PERSON] була об?єктивно позбавлена можливості своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини у встановлений ЦК України шестимісячний строк, через поважні причини. Преюдиційність - у процесуальному праві обов?язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Згідно ч.ч.1,3 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не Доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ні обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто той факт, що у спадкодавця [PERSON] на той момент був тяжкий стан здоров?я, підтверджується рішенням суду і відповідно с преюдиційним. 16.06.2022р. [PERSON] було зроблено кардіологічну операцію у Дніпропетровському обласному клінічному центрі кардіології та кардіохірургії ДОР з метою поліпшення її стану, яка не призвела до очікуваних результатів. Всі ці обставини свідчать про неможливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту від 16.11.2021 року. Стан здоров?я [PERSON] на момент складання заповіту був вкрай незадовільним та систематично погіршувався. Вона страждала на ряд хронічних захворювань, які могли призводити до порушення пам?яті, уваги, мислення, депресії, тривоги, зниження інтелектуальних здібностей. Крім того, вона була фактично прикута до ліжка та потребувала сторонньої допомоги у повсякденному житті. Вказане говорить про те, що існує реальна ймовірність того, що складення оспорюваний заповіт від 16.11.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заньком Е.П., зареєстрований в реєстрі за №1488, складений на момент, коли [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не могла адекватно оцінити наслідки своїх дій, а також не могла зрозуміти, що вона робить. Отже відповідно до ст. 225 ЦК України заповіт від 16.11.2021р., який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заньком Е.П., зареєстрований в реєстрі за №1488, який нібито був підписаний [PERSON] , вважається недійсним з огляду на те, що [PERSON] на момент його складання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати. У оспорюваному заповіті вказується, що «заповіт складено та підписано в двох примірниках у 12 год. 15 кв. у приміщенні потаріальної контори за адресою: місто Дніпро, проспект Героїв, 12, приміщения 1259». Вказане викликає сумніви з огляду на викладені обставини щодо стану здоров?я [PERSON] , кількості захворювань та ступенів їх важкості, а також обставини що підтверджують той факт, що у [PERSON] на той момент був тяжкий стан здоров?я і вона була об?єктивно позбавлена можливості своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини у встановлений ЦК України шестимісячний строк, через поважні причини, що у свою чергу підтверджується рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2022 року за справою N175/3199/21, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 26. 10.2022 року і відповідно є предиційним. 3 цього вбачається, що з одного боку спадкодавець зазначала, що була вимушена звертатись до приватного нотаріуса Аршави І.0. з заявою про прийняття спадщини шляхом направлення її засобами поштового зв?язку. Разом з тим, в той же час, спадкодавець нібито мала можливість відвідати приватного нотаріуса Занька Е.П. особисто для того, щоб, по-перше, скласти текст заповіту, по-друге, ознайомитись з ним і зрештою особисто прочитати вголос та власноруч підписати у присутності нотаріуса. Слід зазначити, що відстань між місцем проживання спадкодавця до нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON] становить 11км, а до нотаріальної контори приватного нотаріуса Аршави І.О. 8км. Вхід до нотаріальної контори приватного нотаріуса Занька Е.П. ускладнений високими та крутими сходами, що є істотною перешкодою для доступу важкохворої літньої жінки. Не дивлячись на це, до приватного нотаріуса Аршави І.О. у спадкодавця и нібито не було можливості з?явитись через стан здоров?я, але водночас до [PERSON] така можливість вже була. І це не зважаючи на те, що приватний нотаріус [PERSON] знаходиться ближче до місця проживання [PERSON] , ніж приватний нотаріус Занько Е.П. Вказане говорить про те, що існує реальна ймовірність того, що оспорюваний заповіт від 16.11.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заньком Е.П., зареєстрований в реєстрі за №1488, не підписувався спадкодавцем [PERSON] . До Спадкового реєстру 16.11.2021р. внесено запис №1488 шодо нотаріальної дії про внесення заповіту від 16.11.2021 року (номер у спадковому рестрі 68659545), який нібито підписаний спадкодавцем [PERSON] та посвідчений приватним нотарічсом Дніпровського міського нотаріального округу Заньком Е.П., який оспорюється у цій позовній заяві на підставі відсутності волевиявлення спадкодавця на укладання заповіту та порушення форми заповіту (не належність підпису на заповіту спадкодавцю). Ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов?язані з його недійсністю. Відповідно до розділу II п.2.1.6 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 07.07.2011 N° 1810/5 реєстратором до Спадкового реєстру вносяться відомості про заповіти та спадкові договори щодо визнання заповіту (спадкового договору) недійсним. Отже до Спадкового реєстру відомостей мають бути внесені відомості про визнання оспорюваного в цій справі заповіту недійсним. У зв`язку з такими обставинами позивачка просить захистити її порушені права, ухваливши рішення про задоволення позову. Щодо правової позиції відповідача 11.04.2025р. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, за підписом представика відповідача адвоката Юрченка І.О., в якому останній просить суд у задоволенні позову відмовити повністю (т. 4, а.с. 100-111). В обґрунтування відзиву, зокрема, вказується, що позивачкою подано заяву про зміну підстав позову, відповідно до якого вона просить розглядати її позовну заяву з урахуванням того, що [PERSON] під час вчинення оспорюваного заповіту, не могла усвідомлювати чи керувати своїми діями, спадкдавець [PERSON] , а отже відсутня її воля як особи, яка вчинила правочин. Також позивачка зазначає, що [PERSON] не підписувала заповіт власноручно. Відповідач не погоджується із зазначеними підставами позову з огляду на наступне. Позивачкою не обґрунтовано наявність у її баби, спадкодавця [PERSON] , хвороби, яка б могла впливати на її здатність саме усвідомлювати чи керувати своїми діями. Так, позивачка зазначає, що відповідно до результатів лікування у період з 10.03.2016 по 25.03.2016р.р. в Обласній клінічній лікарні ім. І.І.Мечникова; за результатами огляду зав. НХО № 1 [PERSON] 27.02.2018р., а також за наслідками стаціонарного лікування в Обласній клінічній лікарні ім. І.І.Мечникова в період з 27.02.2018 по 05.03.2018р.р., спадкодавцю [PERSON] поставлено діагноз атеросклероз, атеросклероз магістральних артерій головного мозку. Але медичні документи про проходження [PERSON] лікування, котрі датовані близько 3,5 роки до укладення нею оспорюваного заповіту, що має критично оцінюватися при вирішенні питання наявності у [PERSON] психічних розладів саме на дату укладення заповіту 16.11.2021 року. Таким чином, наведені позивачкою обставини не мають значення для правильного вирішення справи, адже відбувались у різні часові проміжки з підписанням заповіту та були припинені у зв`язку з покращенням стану здоров`я [PERSON] до такого підписання. При цьому, обґрунтовуючи, що хвороби, які мала [PERSON] впливали на її здатність усвідомлювати та/або керувати своїми діями, позивачка вдається до описання проявів таких діагнозів як хронічна недостатність мозкового кровообігу (ХНМК); церебральний атеросклероз; деменція, які [PERSON] ніколи не ставили, що слідує і з самої заяви про зміну підстав позову, так і підтверджується копіями медичних документів [PERSON] , поданими самою позивачкою до суду разом з заявою про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. При цьому, медичні документи, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, якраз доводять те, що [PERSON] мала ясну свідомість. Так, відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 04742 за період лікування у стаціонарі в період з 26.11.2018 по 12.12.2018р.р., в розділі «Об`єктивні дані» зазначено, що [PERSON] має відносно задовільний загальний стан, ясну свідомість, в контакт вступає легко. Жодних згадок про порушення психічного сану, рівня сприйняття реальності порушення керування своїми діями та усвідомлення їх наслідків, рекомендацій щодо обстеження у психіатра, медичні документи [PERSON] не містять. Більше того, [PERSON] незадовго до укладення заповіту від 16.11.2021 року проходила лікування серця в КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургії ДОР», а саме у період з 25.10.2021 по 09.11.2021р.р. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 03979, складеної за підсумками такого лікування, в розділі «Об`єктивні дані» також значиться, що [PERSON] має ясну свідомість та вступає в контакт легко Жодних згадок про порушення психічного сану, рівня сприйняття реальності порушення керування своїми діями та усвідомлення їх наслідків, рекомендацій щодо обстеження у психіатра, медичні документи [PERSON] не містять. Таким чином, по-перше, наявні докази які свідчать про те, що і в період лікування в 2018р., на який посилається позивачка, і в період укладення оспорюваного заповіту, [PERSON] мала ясну свідомість. По-друге, позивачкою не надано доказів, які б об`єктивно підтверджували її сумніви в відсутності здатності спадкодавця усвідомлювати своїх дії та керування ними в період укладення оспорюваного заповіту. Крім цього, позивачка зазначає, що в рамках розгляду цивільної справи № 175/3199/21 було встановлено приюдиційні факти, які мають значення для правильного вирішення цією справи. Позивачка зазначає, що під час розгляду вказаної цивільної справи було встановлено факт, що у [PERSON] на той момент був тяжкий стан здоров`я. Однак, необхідно розрізняти тяжкий стан здоров`я та неможливість усвідомлювати свої дії та керувати ними. Важкий стан здоров`я [PERSON] не впливав на її психічний стан. У процесі розгляду справи № 175/3199/21 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було встановлено, що [PERSON] хворіла з 2016 по 2019р.р., тому не могла у період часу з 04.02.2018 по 04.08.2018р.р. звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого молодшого сина [PERSON] . Однак, після проходження лікування у 2019р. [PERSON] відчула покращення та змогла зайнятися справами щодо свого майна, зокрема, оформленням спадщини після смерті свого молодшого сина, що у тому числі було виражене у тому, що [PERSON] у серпні 2021р. звернулася до суду з позовом про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини (справи ЄУН175/3199/21). Укладення [PERSON] оспорюваного заповіту від 16.11.2021 року припадає на період покращення її стану здоров`я, що підтверджується рішенням суду по вказаній справі. У своїй заяві позивачка зазначає, що оспорюваний заповіт складений на момент коли [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними, вона не могла адекватно оцінити наслідки своїх дій, а також не могла зрозуміти, що вона робить. При цьому, факт того, що [PERSON] хворіла встановлено під час розгляду судової справи № 175/3199/21 та підтверджується виписками з медичної картки, результати досліджень, консультації лікарів, результати обстежень, висновки, тощо, за період з 2016 по 2018р.р. Разом з тим, позивачка приймала участь у справі № 175/3199/21 у якості відповідача за позовом [PERSON] (спадкодавця у цій справі) до позивачки, її матері (зараз третя особа [PERSON] ) та брата (зараз третя особа [PERSON] ) про надання додаткового строку для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] [PERSON] , померлого [INFO] . Позов обґрунтовувався тим, що [PERSON] тяжко хворіла на захворювання серця, що ускладнювалося травмою ноги на фоні хвороби цукровим діабетом. Тому [PERSON] не змогла протягом шестимісячного строку після смерті сина звернутися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. На підтвердження вказаного до позовної заяви [PERSON] подано медичні документи. При цьому, жодних заяв про те, що [PERSON] не усвідомлювала свої дії на момент звернення з позовною заявою чи у процесі розгляду справи № 175/3199/21, позивачка не робила. Більше того, позиція позивачки під час розгляду справи № 175/3199/21 щодо психічного стану здоров`я [PERSON] була прямо протилежною. Так, у відзиві на позовну заяву від 09.11.2021р. (а оспорюваний заповіт складений 16.11.2021р.) позивачка вказувала, що із долучених до матеріалів справи виписок з медичної картки та довідок на вбачається рекомендацій лікарів щодо обмеження у пересуванні, дотримання постільного режиму тощо. Наявні у позивача ( [PERSON] ) захворювання, які, зокрема, викликані віковими змінами в організмі людини, не позбавляли її адекватного мислення та реального сприйняття інформації, що підтверджується відсутністю доказів зворотного. [PERSON] перебувала у ясній свідомості, що також вбачається з виписки із медочної картки. У апеляційній скарзі на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2022 року по справі № 175/3199/21, позивачка зазначила таке: «Наявні у позивачки ( [PERSON] ) захворювання не позбавляли її адекватного мислення та реального сприйняття інформації, а також вільного пересування. [PERSON] перебувала у ясній свідомості, що також вбачається з виписки із її меичної картки від 03.04.2018р., не мала фізичних обмежень у можливості вільного самостійного пересування. Доказів, що спростовують ці обставини матеріали справи не містять. (…) Крім того, як вбачається з наданих позивачем ( [PERSON] ) копій виписок ізмедичної картки стаціонарного хворого № 1479, що надана КП «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» та № 04724, що надана КЗ «Дніпровський клінічний центр кардіології та кардіохірургії ДОР» (лікування за період 26.11.2018 по 12.12.2018р.р., вже після спливу строків звернення до нотаріуса), свідчать, що позивач не страждала тяжкими захворюваннями, наявні у неї захворювання не позбавляли її адекватного мислення і реального сприйняття інформації та дій, вона мала ясну свідомість та була доступна продуктивному контакту, а також вона не мала фізичних обмежень у можливості вільного самостійного пересування.» Таким чином, під час розгляду справи № 175/3199/21 позивачка стверджувала, що [PERSON] не страждала тяжкими захворюваннями, наявні у неї захворювання не позбавляли її адекватного мислення і реального сприйняття інформації та дій, вона мала ясну свідомість та була доступна продуктивному контакту. Проте, у заяві про зміну підстав позову позивачка заявляє зовсім протилежне, спираючись на одні й ті ж факти та докази. Варто зазначити, що під час розгляду справи № 175/3199/21 судами також не було встановлено жодних фактів, які б свідчили про не усвідомлення [PERSON] значення своїх дій та/або неможливість керувати ними у період укладення оспорюваного заповіту. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Відповідно до частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Верховний Суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин принцип заборони суперечливої поведінки, яка базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, а також статтю 13 Цивільного кодексу України про заборону зловживання правами (Постанови ОП КГС ВС від 07.04.2023 у справі № 910/5172/19). Такі дії позивачки свідчать про зловживання нею процесуальними правами шляхом направлення необґрунтованого позову всупереч своїй попередній поведінці. Вважає поданий позов надуманим, а його підстави маніпуляцією. Також позивачка стверджує, що спадкодавець не підписувала заповіт від 16.11.2021р., але у справі проведено посмертну- судову почеркознавчу експертизу, висновки якої це спростовують. Доказом того, що оспорюваний заповіт [PERSON] було укладено відповідно до її волі, усвідомлюючи значення своїх дій та у повній мірі керуючи ними, є наступні обставини. Наявність фізичної змоги та внутрішньої волі у [PERSON] на вчинення дій підтверджується численними правочинами на користь свого сина-відповідача заповітами, довіреностями. З заповітів вбачається наявність у [PERSON] волі заповісти все своє майно відповідачеві, адже до оскаржуваного заповіту всі попередні заповіти були складені на його користь. Цим спростовується позиція позивачки, що [PERSON] не хотіла вчиняти оскаржуваний заповіт. [PERSON] як до лікування, так і після нього ніколи не вчиняла заповіту на користь іншої особи, окрім відповідача. Складені [PERSON] довіреності на ім`я відповідача, котрі передбачають у тому числі право розпоряджатися майном довірителя, свідчать: про хороші роднні відносин між спадкодавцем та відносини між [PERSON] як матір`ю та відповідачем, як сином. Оскаржуваний заповіт цілком і повністю відображає волю [PERSON] . В 2019-2022р.р. спадкодавець відвідувала трьох різних нотаріусів, котрі під час надання їй нотаріальних послуг встановлювали її особу, перевіряли дієздатність та посвідчували її власноручний підпис на документах. Зазначене доводить наявність у [PERSON] фізичної можливості вчиняти підписи та віддавати звіт своїм діям та є більш вірогідним доказом на підтвердження дійсності оскаржуваного заповіту, а ніж аргументи на користь його недійсності, які викладені у позові у контексті ст.80 ЦПК України. Як видно зі змісту оскаржуваного заповіту, все своє майно [PERSON] заповіла відповідачеві своєму старшому синові [PERSON] , який залишився її єдиною дитиною на момент підписання заповіту. Тобто, наводячи такий аргумент як відсутність волі, позивачка мала спростувати саме відсутність у [PERSON] волі (бажання) залишити [PERSON] все своє майно. Жодних належних та допустимих доказів саме відсутності вищевказаної волі (бажання) позивачка не наводить. Натомість, повідомляє суд про те, що спадкодавець хворіла на серцево-судинні захворювання та цукровий діабет, що ніяк не спростовує відсутність волі [PERSON] на вчинення оскаржуваного правочину та не доводить відсутності ясної свідомості, усвідомлення спадклодавцем своїх дій, їх суті та наслідків. Відповідач, як син, кожного дня бачився за спадкодавцем, допомагав їй у всіх її життєвих питаннях, зокрема, по домашньому господарству, лікуванню, взаємовідносинах з підприємствами, установами, організаціями, у тому числі постачальниками комунальних послуг. Вона до останніх своїх днів була в ясній свідомості, адекватно спілкувалася, була грамотною (могла читати та писати). Обставини, якими позивачка обгрунтовує свій позов є припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування в силу положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Спадкодавець [PERSON] не була визнана недієздатною чи обмежено дієздатною, мала право на складання заповіту, заповіт має письмову форму та посвідчений нотаріусом, його зміст був прочитаний уголос та власноручно підписаний заповідачем у присутності нотаріуса, а тому він у повній мірі відображає її внутрішнє волевиявлення. Пояснення третіх осіб без самостійних вимог на педмет спору Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Тропіна О.М. в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала і просить їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Третя особа [PERSON] у встановлений судом строк (до закінчення підготовчого провадження) пояснень не подав. 09.09.2025р., впродовж розгляду справи по суті, від [PERSON] надійшла заява про те, що з 07.02.2022р. дотепер він безперервно перебуває в місцях позбавлення волі за межами території України. B порушення вимог ЦПК України він не був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи. За адресою його фактичного перебування - місця позбавлення волі в Словацькій республіці йому не надсилалися жодні судові документи: ані копія позовної заяви з додатками, ані ухвала про відкриття провадження у справі, ані судові повістки про виклик у судові засідання, ані будь-які інші процесуальні документи чи матеріали справи. Відповідно, він не мав жодної об?єктивної можливості знати про існування цього судового провадження та брати в ньому участь. Суд враховує, що [PERSON] був залучений до участі у справі ухвалою суду від 26.06.2024р. (т.2, а.с.160-162), на клопотання позивачки [PERSON] , його рідної сестри (т.1, а.с.120-121), яке подане 02.11.2023р., і яка вказала зареєстроване місце проживання [PERSON] як [ADDRESS] та надала докази цього. За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу [PERSON] (брата позивачки) і [PERSON] (матері позивачки та [PERSON] ) копію ухвали про залучення їх третіми особами, та судові повістки, і ця ухвала отримана [PERSON] . Згідно ч.3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Крім цього, ухвала від 26.06.2024р. про залучення [PERSON] третьою особою була отримана 05.07.2024р. в особистий кабінет в «Електронному суді» адвокатом [PERSON] , яка на підставі довіреності від 13.09.2021р., посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. за р. № 490 (т.3, а.с.42), до 13.09.2024р. мала повноваження бути представником [PERSON] в усіх судах загальної юрисдикції України всіх рівнів (у тому числі судах першої інстанції), в тому числі вести від його імені справи з усіх питань, що стосуватимуться захисту його прав і законних інтересів як майнового, так і особистого немайнового характеру, для чого представнику надані всі права, якими наділений законом позивач, відповідач, 3-я особа (…), на вчинення усіх дій які передбачені чинним законодавством України (…), тому числі підписувати подавати до суду позовні заяви, заяви про перегляд справ за нововиявленими обставинами та інші процесуальні документи тощо. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (ч.7 ст.272 ЦПК України). .Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасника справи про її розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Тобто для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. Позивачка, рідна сестра [PERSON] , проживаючи за тією ж адресою ( [ADDRESS] ), подаючи в листопаді 2023р. клопотання і вказуючи адресу свого брата як [ADDRESS] , не могла не знати, що він від червня 2022р. перебуває в місцях позбавлення волі за кордоном, і не отримає поштову кореспонденцію за тою адресою, яку вона вказує. Третя особа [PERSON] , отримавши ухвалу про залучення її та її сина [PERSON] третіми особами, не повідомила суду актуальну адресу свого сина. Адвокат Тропіна О.М., маючи повноваження на представництво інтересів позивачки [PERSON] , її матері третьої особи [PERSON] (згідно ордеру, виданого на підставі договору від 25.01.2023р.), її брата - третьої особи [PERSON] (як адвокат згідно довіреності від 13.09.2021р., яка діяла до по 13.09.2024р., т.3, а.с.42) також не повідомила суду про те, що її довіритель, він же брат і син її довірительок за кордоном як при вирішенні питання про залучення їх третіми особами у черві 2024р., так і в подальшому. Відтак про залучення третьою особою [PERSON] у червні 2024р. знали і його сестра [PERSON] , позивачка, і третя особа [PERSON] , його матір, яка отримала ухвалу про залучення і її, і її сина третіми особами, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення (т.3, а.с.104-106), і адвокат Тропіна О.М., яка представляла та представляє їх інтереси, а до 13.09.2024р. мала повноваження представляти інтереси і самого [PERSON] , ухвалу про залучення його третьою особою отримала і пояснень не подала. При цьому ніхто з них від червня 2024р. до вересня 2025р. (закриття підготовчого провадження), тобто впродовж 11 місяців не повідомив суду адресу, на котру [PERSON] може направлятися поштова кореспонденція. З огляду на викладене неотримання судової кореспонденції, на яке посилається требя особа [PERSON] , не може бути перешкодою для розгляду справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Через посилання учасників справи на обставини, які були встановлені у інших судових справах, судом при встановленні фактичних обставин цієї справи використовувались також дані Єдиного реєстру судових рішень. [INFO] помер син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , батько позивачки (т.1, а.с. 16-17, т.3, а.с.31). Як встановлено впродовж розгляду цивільної справи ЄУН 175/3199/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104176743, https://reyestr.court.gov.ua/Review/107023843, т.1, а.с.188-197), після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] ; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером №1221486200:01:021:0016 з розташованим на земельній ділянці житловим будинком загальною площею 296,5 кв.м.; автомобіль марки ЗАЗ 110558-44, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; мотоцикл марки HONDA SCV 100FE, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; частку у статутному капіталі ТОВ «Дніпроавтотехкомплект» у розмірі 97,8219 відсотків статутного капіталу, що в грошовому еквіваленті становить 192 807,00 грн.; частка у статутному капіталі ТОВ «Укртехпром-Центр» у розмірі 9,276 відсотків статутного капіталу, що в грошовому еквіваленті становить 10 250 грн., та грошових коштів, що знаходяться на зберіганні АТ КБ «Приватбанк». 16.03.2018р. із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І. О. звернулася [PERSON] (зараз третя особа) та за її заявою відкрито спадкову справу. 19.03.2018р. приватний нотаріус направив на адресу [PERSON] повідомлення про відкриття спадкової справи № 65/02-14. 06.04.2018р. [PERSON] склала у простій письмовій формі заяву про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , та засобами поштового зв`язку направила її на адресу приватного нотаріуса Аршави І. О., оскільки хворіла (т.1, а.с.83). Зазначеної заяви про прийняття [PERSON] спадщини матеріали наданої нотаріусом копії спадкової справи № 6/2018 не містять. Відомостей про отримання цієї заяви нотаріусом також немає. 25.06.2018р. із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського округу Аршави І. О. звернулися [PERSON] (зараз третя особа) та [PERSON] (зараз позивачка). 19.09.2018р. між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна. На підставі цього договору [PERSON] , щодо визначеної за ним частини майна отримав свідоцтво на право на спадщину від 19.08.2018р., зареєстрованого в реєстрі за №5064, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу (т.1, а.с. 84); [PERSON] , щодо визначеної за нею частиною майна отримала свідоцтва на право на спадщину від 19.09.2018р. (т.1, а.с.84зв), та від 20.09.2018р. виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу; Степанська (Моісеєнко) М.В., щодо визначеної за нею частиною майна отримала свідоцтво на право на спадщину від 15.11.2018р., зареєстрованого в реєстрі за №6393, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу. 18.12.2019р. [PERSON] склала на користь відповідача [PERSON] заповіт, яким заповідала йому домоволодіння та земельну ділянку по [ADDRESS] (т.1, а.с.209). 18.12.2019р. [PERSON] видала довіреність на ім`я [PERSON] щодо розпорядження всім її майном та здійснення від її імені дій, передбачених ЦК України. Довіреність посвідчена тим же приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Аршавою І. О., який і відкрив спадкову справу (т.1, а.с. 214). 13.03.2020р. [PERSON] заповідала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.212). 24.06.2020р. [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 18.12.2019р., звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І. О. від 24.06.2020р. (т.1, а.с. 85) [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що вона була повідомлена про відкриття спадкової справи, проте у визначений законом строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини, тобто спадщину не прийняла. 16.11.2020р. [PERSON] склала на користь відповідача [PERSON] заповіт, яким заповіла йому все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, на що вона матиме право за законом і що буде їй належати на момент смерті, та підпризначила спадкоємцем [PERSON] (т.3, а.с.52). 16.11.2020р. [PERSON] видала [PERSON] довіреність, якою уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в будь-яких підприємствах установах організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування в органах виконавчої влади місцевого самоврядування в органах соціального захисту населення пенсійного фонду України його управліннях відділеннях підрозділах належних їй виплат оформлення переоформлення субсидій справ вчиняти всі дозволені чинним законодавством України грошові операції щодо розпорядження належним їй рахунками у банківських установах та інш. (т.1, а.с.214-215). У серпні 2021р. [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини після сина [PERSON] , мотивуючи поважність причин пропуску цього строку своїм станом здоров`я (справа ЄУН 175/3199/21). Позивачка у цій справі [PERSON] у справі ЄУН 175/3199/21 була відповідачкою, і проти задоволення позову заперечувала, 09.11.2021р. подала відзив, в якому зазначила, що наявні у позивачки [PERSON] захворювання, які, зокрема викликані віковими змінами в організмі людини, не позбавляли її адекватного мислення та реального сприйняття інформації. [PERSON] перебувала у ясній свідомості, що також вбачається з виписки із медичної картки не мала фізичних обмежень у можливості вільного самостійного пересування (див: т.2, а.с.22, т.4, а.с.63зв). 16.11.2021р. [PERSON] склала на користь відповідача заповіт (зараз спірний), яким заповіла йому земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер - 1210100000:02:108:0001, домоволодіння [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , та все те, що буде їй належати на момент смерті, а також все те, на що вона матиме право, зокрема на частку у спадщині після її сина [PERSON] , який помер [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.02.2018, у тому числі право вступу як її правонаступника в судову справу за її позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , та інших судових справ, у яких я можу бути позивачем на момент моє смерті; та підпризначила спадкоємцем [PERSON] (т.3, а.с.9). Згідно висновків ЛКК № 24 від 08.04.2022р., № 77, від 13.04.2022р. № 77, [PERSON] може доглядати на непрофесійній основі за матір`ю [PERSON] , яка потребує постійного сторонньгго догляду, знаходиться на обліку у сімейного лікарня, має 3 групу інвалідності по загальному захворюванню зі збереженням працездатності (т.1, а.с.223-224). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2022р. (справа №175/3199/21 провадження №2/175/974/21) [PERSON] визначено додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її сина [PERSON] . Подаючи 23.05.2022р. апеляційну скаргу на це рішення, [PERSON] зазначала, що наявні в її баби [PERSON] захворювання не позбавляли її адекватного мислення і реального сприйняття інформації та дій, вона мала ясну свідомість, була доступна продуктивному контакту (т.4, а.с.67зв). Вказане рішення набрало законної сили 26.10.2022р. за постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від тієї ж дати (справа №175/3199/21 провадження №61-7224св22, т.1, а.с.188-197). 01.12.2022р. [PERSON] в межах визначеного судом додаткового строку подала приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Аршаві І.О. заяву про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] (т.1, а.с.218) 27.12.2022р. [PERSON] через свого представника звернулася до вказаного нотаріуса із заявою про видачу на її ім`я відповідних свідоцтв про право на спадщину, однак, того ж дня нотаріус винесла постанову №9660 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи своє рішення тим, що державна реєстрація права власності на все майно [PERSON] як спадкодавця вже здійснена за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії унеможливлюється оформлення спадщини, а отже, з метою захисту свого права на частку у спадщині, в листопаді 2022р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом (справа №175/3635/22 https://reyestr.court.gov.ua/Review/107502255); у грудні 2022 року змінила предмет позову на визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , яке складається з: домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 1221486200:01:021:0016, з розташованим на ній житловим будинком, загальною площею 296,5 кв.м; автомобіля марки ЗАЗ 110558-44, 2008 року випуску, шасі (кузов) VIN № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; мотоцикла марки HONDA SCV 100FE, 2006 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; частки у статутному капіталі ТОВ «Дніпроавтотезкомплект» у розмірі 97,8219 відсотків статутного капіталу; частки у статутному капіталі ТОВ «Укртехпром-Центр» у розмірі 9,276 відсотків статутного капіталу та грошових коштів, що знаходяться на зберіганні АТ КБ «Приватбанк». [INFO] [PERSON] померла (т.3, а.с.5-8). Із заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулися: відповідач [PERSON] (т.3, а.с.3), позивачка [PERSON] (т.3, а.с.35), третя особа [PERSON] (т.3, а.с.51). 14.07.2023р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заньком Е.П. відповідачу видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] (т.3, а.с.94), на домоволодіння номер [ADDRESS] (т.3, а.с.96), на земельну ділянку площею 0,0910га, розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:02:108:0001 (т.3, а.с.98), на автомобіль Мазда 6, 2020 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (т.3, а.с.100). 21.07.2023р. позивачка у цій справі [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання заповіту її баби [PERSON] , складеного 16.11.2021р., недійсним, первинно мотивуючи тим, що спадкодавець його не підписувала. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2024р., яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2025р.(https://reyestr.court.gov.ua/Review/124646110) у цивільній справі №175/3635/22 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом залучено в якості правонаступника позивача [PERSON] (спадкодавця у цій справі) [PERSON] (відповідача у цій справі). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2024р., (залишено без змін постановою Дніповського апеляційного суду від 15.01.2025р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124783495), позов [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 1/4 частину домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] ; -1/4 частину 1/2 частини (тобто 1/8 частину) нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером №1221486200:01:021:0016, з розташованим на ній житловим будинком загальною площею 296,5 кв.м., право власності на який після смерті [PERSON] було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] ; 1/4 частину автомобіля марки ЗАЗ 110558-44, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; 1/4 частину мотоцикла марки HONDA SCV 100FE, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; 1/4 частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОАВТОТЕХКОМПЛЕКТ» у розмірі 97,8219 відсотків статутного капіталу, що в грошовому еквіваленті становить 192 807,00 грн.; 1/4 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТЕХПРОМ-ЦЕНТР» у розмірі 9,276 відсотків статутного капіталу, що в грошовому еквіваленті становить 10 250грн.; 1/4 частину грошових коштів, що знаходяться на зберіганні Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», які належали [PERSON] за життя на момент смерті. 04.06.2024р. до Соборного районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О., [PERSON] [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.09.2018р. (справа ЄУН 201/6454/24, не розглянута). 30.07.2024р. від Комунального підприємства «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії ДОР» отримані: копія консультативного висновку спеціаліста-кардіолога від 30.09.2021р., копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 903979, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого №01562, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого №01990, копія протоколів оперативних втручань, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого №02879, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 03953, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого 04643, та інформація, що [PERSON] , [INFO] , багаторазово зверталась за медичною допомогою з 30.09.2021 року по 09.12.2022 року:консультації спеціалістів кардіолога, невропатолога, пульмонолога, ендокринолога, гастроентеролога, отоларинголога, діагностичні обстеження. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в відділенні інтервенційної кардіології з 25.10.2021 по 09.11.2021 року з діагнозом: ІXC: стабільна стенокардія напруги, III ф.кл., кардіосклероз постінфарктний (2009р.), стенозуючий коронаросклероз (коронарографія у 2015р.), стентування коронарних артерій (2015р.), критичний стеноз устя аорти (максимальний трансклапанний градієнт 87 мм рт.ст., середній 46 мм рт.ст.), помірна недостатність стулок аортального клапана, важка недостатність мітрального клапана, значна недостатність стулок трікуспідального клапана III ст., дилятація порожнин серця, легенева гіпертензія (СТЛА 70 мм рт.ст.), СН П-А ст. зі збереженною систолічною функцією лівого шлуночка. Гіпертонічна хвороба I1 ст., 2 ступінь. Стенозуючий атеросклероз МАГ, стентування сонних артерії (2015 р.). Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. Ризик IV. Супутній: Двобічна негоспітальна полісегментарна інтеретіціальна пневмонія середнього ступеню важкості в фазі торпідного розрішення. Правобічний підрогоракс. ЛН І ст. Цукровий діабет, 2 тип, інсулінопотребний, важка форма, в стадії нестійкої компенсації. ХХН 3-В ст. Діабетична симетрична периферична дістальна полінейропатія нижніх кінцівок. Діабетична мікромакроангіонатія нижніх кінцівок 2 ст. Дугоімунний тиреоїдит, гіпотиреоз середнього ступеня важкості в ст. медикаментозної компенсації. Ерозивна антральна гастронатія, атрофічна бульбопатія. ГЕРХ. Гастроезофагальний рефлюкс. Стеатоз печінки. Хронічна залізодефіцитна анемія. Стенозуючий атеросклероз судин нижніх кінцівок. За період стаціонарного лікування 25.10.2021 по 09.11.2021р.р. [PERSON] не призначались медичні препарати, які могли вплинути на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в відділенні інтервенційної кардіології з 09.05.2022 по 27.05.2022р.р., на стаціонарному лікуванні в відділенні кардіохірургії з 06.06.2022 по 15.07.2022 року, на стаціонарному лікуванні в відділенні інтервенційної кардіології з 01.08.2022 по 12.08.2022р.р., з 03.10.2022 по 10.10.2022р.р., з 14.11.2022 по 13.12.2022р.р., в період стаціонарного лікування в відділенні кардіохірургії з 06.06.2022 по 15.07.2022р.р. [PERSON] проведено оперативні втручання: коронарографія 09.06.2022 року, аорто-коронарне шунтування, протезування мітрального клапану, протезування аортального клапану (т.3, а.с. 109-129). 04.02.2025р. судом отриманий висновок експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1958-24 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 201/8409/23, складений 13.01.2025р., згідно якого: 1) рукописний запис від імені [PERSON] - «Мною, [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноруч підписано у присутності нотаріуса» у заповіті від 16.11.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за № 1488, виконаний самою [PERSON] ; 2) підпис від імені [PERSON] у заповіті від 16.11.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е. П., заресстрований в реєстрі за №1488, виконаний самою [PERSON] ; 3) рукописний запис від імені [PERSON] - « [PERSON] » у заповіті від 16.11.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за № 1488, виконаний самою [PERSON] (т.4, а.с.4-16). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1. ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 12611265 цього Кодексу. За змістом ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 12511252 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Відповідно до ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 202 ЦК України). Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу. Відповідно до частини другої ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право відповідно до закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. За змістом ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)). З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (див., зокрема, постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 161/17119/16-ц, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2021 року в справі № 307/3040/19). Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (див. постанову Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказано, що: «правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України 2004 року (пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 ЦПК України). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. В справі про оспорювання правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивач має довести не тільки стан фізичної особи в момент вчинення правочину (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), але й те що під впливом такого стану фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19). Належним і достовірним доказом у справі, який підтвердив би чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути висновок посмертної судово-психіатричної експертизи (див. постанову Верховного Суду від 10 вересня 2024 року у справі № 295/11526/22 (провадження № 61-9111св24)). У даній конкретній справі судом ухвалою від 23.05.2025р. відмовлено у задоволенні клопотання позивачки від 04.03.2025р. призначенні посмертної судово-психіатричної експертизи, з врахуванням наступного. З матеріалів справи та Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що між членами родини [PERSON] останні 4 роки тривали й тривають судові спори стосовно спадкового майна після смерті в 2018р. [PERSON] , батька позивачки, та в подальшому після смерті [INFO] його матері, [PERSON] , баби позивачки. Первісно ці спори обумовлені тим, що [PERSON] , як спадкоємець 1 черги за законом пропустила строк на прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] і просила його поновити в судовому порядку, мотивуючи своїм станом здоров`я (справа ЄУН175/3199/21 ). В свою чергу, [PERSON] , будучи відповідачкою у вказаній справі, заперечувала проти задоволення позову її баби [PERSON] , подавши 09.11.2021р. відзив, і свою позицію обгрунтовувала тим, що наявні у її баби захворювання не позбавляли її адекватного мислення та реального сприйняття інформації, вона перебувала у ясній свідомості, була доступна продуктивному контакту, що підтверджується меддокументацією, і таку позицію підтримувала й в подальшому впродовж апеляційного і касаційного перегляду рішення щонайменше до травня 2023р. А після того, як [PERSON] був визначений додатковий строк для прийнятя спадщини, яка відкрилася після смерті її сина (батька позивачки), і вона ( [PERSON] ) подала позов про визнання за нею права власності на спадкове майно після сина [PERSON] (справа ЄУН 175/3635/22), і впродовж розгляду судом її позову померла, позивачка оскаржила складений 16.11.2021р. її бабою заповіт, спершу вказуючи, що вона його не підписувала, і просила призначити посмертну судову почеркознавчу експертизу. Судом така експертиза була призначена, і 13.01.2025р. судом був складений висновок експерта, який спростував версію позивачки про те, що її спадкодавець оспорюваного заповіту не підписувала. 15.01.2025р. позивачка змінює підстави позову, зазначаючи, що під час складання заповіту 16.11.2021р. її баба [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними (первісна ця заява була втрачена, подавалася повторно і суд її прийняв), і просить призначити посмертну судово-психіатричну експертизу стосовно своєї баби, тієї ж особи, на здатності якої розуміти значення своїх дій та керувати ними категорично наполягала в іншій справі (ЄУН 175/3635/22) та в той же самий період, коли оспорюваний заповіт був складений (відзив у справу ЄУН 175/3635/22 поданий 09.11.2021р., а заповіт складений 16.11.2021р.). Вона аргументувала необхідність призначення у справі посмертного судово-психіатричного дослідження тою ж самою меддокументацією зі справи ЄУН 175/3635/22 (див. т.4, а.с.26), на яку раніше посилалася як на таку, що підтверджує адекватне мислення мислення та реальне сприйняття інформації спадкодавцем, її перебування у ясній свідомості та доступність продуктивному контакту. Така поведінка позивачки є суперечливою. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі- non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 291/1450/21, провадження № 61-4300св23). Суд враховує, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 209/2249/21 (провадження 61-15013св23) ініціювання спору про недійсність правочину не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин; у разі використання приватно-правового інструментарію не для захисту приватних (цивільних) прав та інтересів, а для унеможливлення застосування до сторони чи сторін відповідного правочину Закону, то відсутні порушені, невизнані або оспорені відповідачем приватні (цивільні) права (інтереси) позивача (див. постанову Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 638/17053/18 /провадження № 61-6138св23/). Судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи в момент вчинення протиправного діяння або в процесі провадження у справі, а так само при укладенні цивільно-правової угоди. Судово-психіатрична експертиза обов`язково призначається для визначення психічного стану обвинуваченого за наявності у справі даних, які викликають сумнів щодо його осудності, щодо особи, яка у зв`язку зі своїми психічними вадами нездатна правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, і давати показання про них; для визначення психічного стану особи в справах про визнання громадян недієздатними, у справах про поновлення громадянина в дієздатності (п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах»). Через викладене позивачці було відмовлено у призначенні посмертної судово-психіатричної експертизи за необгрунтованістю, і роз`яснено, що вона не позбавлена права подати таке клопотання повторно, а відтак має розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони. За положеннями ст. 222 ЦПК України, впродовж розгляду справи по суті головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Але позивачка своїм правом не скористалася, нових доказів, які б надали суду можливість щонайменше припустити, що [PERSON] за станом здоров`я була нездатна правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, впродовж підготовчого провадження та розгляду справи по суті не подала і витребувати їх не просила. Суд також враховує, що абсолютно вся численна медична документація спадкодавця [PERSON] за 6 років, з 2016р. по 2022р.р., свідчить про наявність у неї ряду серцево-судинних захворювань, цукрового діабету тощо, а не психічних захворювань, і у виписках з медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] чітко зазначено про те, що свідомість хворої є ясною, контакту вона доступна. Згідно інформації Комунального підприємства «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії ДОР», за період стаціонарного лікування 25.10.2021 по 09.11.2021р.р. [PERSON] не призначались медичні препарати, які могли вплинути на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Після вчинення 16.11.2021р. оспорюваного заповіту спадкодавець в 2022р. проходила ЛКК у КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» ДОР, та у ТОВ НВП «Медицинські системи і технології», які 08.04.2022р. та 13.04.2022р. склали висновки ЛКК № 24 та № 77 про те, що [PERSON] потребує постійного строннього догляду, в тому числі через інвалідізацію, але у цих висновках відсутня будь-яка інформація про те, що стан здоров`я спадкодавця був такий, що вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, тобто кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Судом встановлено, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, оскільки він підписаний особисто спадкодавцем, що підтверджено проведеним у справі експертним дослідженням, у ньому зазначено місце його складення, дату й місце його посвідчення уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок її смерті. Позивачка не надала суду жодного доказу неспроможності спадкодавця в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій. Більш того, категорично заперечувала це під час розгляду іншої справи в той же самий час, коли був складений оскаржуваний заповіт. Суд кваліфікує таку процесуальну поведінку позивачки як процесуальний естопель. Сам по собі факт наявності у заповідача серцево-судинних захворювань та цукрового діабету не є безумовною підставою для визнання заповіту недійсним, а тому в цій справі суд вважає, що позивачкою не спростований принцип дійсності правочину, яким є оскаржуваний заповіт. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити. Через відмову у задоволенні позову судові витрати залишаються за позивачем. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed