Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Петоян через свого представника адвоката Григорук Г.П. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив визнати дійсним усний договір купівлі-продажу укладений між [PERSON] таним щодо купівлі-продажу автомобілю номер [NUMBER] марки HUMMER H3 тип легковий універсал номер шасі (рама,кузов) [NUMBER] чорного кольору 2006 року випуску та визнати за ним право власності на цей автомобіль. Позов вмотивовано тим, що \~в грудні 2011 року між ним та [PERSON] в усній формі був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки HUMMER, модель Н3, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно якого він отримав у власність вищевказаний автомобіль, сплативши [PERSON] грошові кошти в розмірі 35000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складало 868350 грн. На підтвердження\~\~договору купівлі-продажу автомобіля та отримання грошей [PERSON] написала розписку та передала [PERSON] ключі від автомобіля та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В березні 2013 року [PERSON] передав у користування [PERSON] зазначений автомобіль, яким до грудня 2015 року [PERSON] безкоштовно користувався. В грудні 2015 року за вимогою [PERSON] [PERSON] повернув йому автомобіль разом з ключами від автомобіля та Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вваажаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом. Судом у якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору залучено дійсного власника спірного транспортного засобу [PERSON] . Відповідач відзиву не надала. Третя особа [PERSON] надав суду пояснення, у яких заперечував проти задоволення позову, посилаючись на сплив строків позовної давності. У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, просили його задовольнити. Третя особа проти задоволення позову заперечувала. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що в 2011 році між позивачем та відповідачем в усній формі був укладений договір купівлі-продажу автомобіля реєстраційний номер [NUMBER] марки HUMMER модель Н3 тип УНІВЕРСАЛ-В номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] чорного кольору, 2006 року випуску, і [PERSON] передано вищевказаний автомобіль разом з ключами від нього та Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Позивачу відповідачкою [PERSON] написано розписку, згідно якої вона отримала від нього 35000 доларів США в рахунок оплати за спірний автомобіль. В березні 2013 року [PERSON] передав у користування [PERSON] свій автомобіль HUMMER, яким [PERSON] безкоштовно користувався до грудня 2015 року. Крім того, в період користування автомобілем [PERSON] , ремонт спірного автомобіля робив сам власник автомобіля [PERSON] . В грудні 2015 року за вимогою позивача, [PERSON] повернув автомобіль HUMMER власнику [PERSON] разом з ключами від автомобіля та Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Аналогічні обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області у справі №522/18467/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання права власності. Статтею 82ч.4 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажом транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів Позивач у порушеня\~вимоги п.3 ч.1\~ст.208 ЦК України\~та положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, письмову\~форму договору купівлі-продажу спірного автомобіля не дотримав,\~право власності на автомобіль не реєстрував. Позовна вимога Петояна про визнання дійсним вищезгаданого усного договору купівлі-продажу не підлягає задоволенню, оскільки, договір може бути визнано дійсним лише з підстави, передбаченої ст.220 ЦК України - якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, тоді суд відповідно до п. 2 ст. 220 ЦК за вимогою сторони, що виконала правочин, може визнати його дійсним. В даному випадку сторони договору не мали намір укладати договір купівлі-продажу автомобіля з подальшим його нотаріальним посвідченням, отже, наслідки ст. 220 ЦК України цій ситуації не застосовуються, а отже у задоволені позову в цій частині слід відмовити. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спірний автомобіль, суд зазначає наступне. Як роз`яснюється\~в Постанові\~ВСУ (справа\~№ 6-688цс1) від 16 грудня 2015 року, правова позиція у якій є обов`язковою до застосування судами, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником,\~а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Відповідно до п. 8\~Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться\~на підставі заяв\~власників, поданих особисто або уповноваженим представником,\~і документів, що\~посвідчують їх особу,\~підтверджують\~повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також\~правомірність придбання,\~\~ отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів. Документами, що підтверджують правомірність придбання\~транспортних\~\~ засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери,\~є оформлені в установленому порядку, (серед інших зазначених в даному в пункті документів)\~укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу, (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. В даному випадку договір, на підставі якого, Петоян просить визнати право власності на спірний автомобіль, не був укладений в простій письмовій формі, а у усній формі. Порядок укладення договорів купівлі-продажу автомобілів передбачений згаданим Порядком реєстрації автомобілів… і описаний судом вище, цієї форми сторони не дотримались, отже, договір є неукладеним, а за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків. Враховуючи згадану правову позицію ВСУ та беручи до уваги порядок реєстрації автомобілів придбаних за договорами купівлі-продажу укладеними між фізичними особами, суд прийшов до висновку, про те що спірний договір купівлі-продажу, укладений не в порядку, який передбачений чинним законодавством, а отже, договір, який є неукладеним, не може бути підставою для визнання права власності на спірний автомобіль, а тому відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірний автомобіль. Окремою підставою для відмови у задоволенні позову в частині визнання права власності на спірний автомобіль, суд вважає незалучення стороною відповідача до участі у справі співвідповідачем дійсного власника спірного транспортного засобу [PERSON] . Як вказувалося вище, суд за своєю ініціативою залучив [PERSON] , як дійсного власника спірного транспортного засобу, третьою особою на стороні відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача або незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанов Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18). Згідно поданої стороною позивача копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , спірний автомобіль належить третій особі [PERSON] . Це також підтверджується відповіддю №1957224 з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності ТЗ за параметрами власника (а.с.180). Щодо наданих стороною позивача у якості доказів копій протоколів допиту свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.79-84) суд вважає їх недопустимими доказами, оскільки суд досліджує докази безпосередньо (ст. 213ч.1 ЦПК України), а протокол є лише формою фіксації, а не самим доказом. Клопотань про допит судом у якості свідків цих осіб стороною позивача не заявлялося. Висновок № 2098/01 судово-почеркознавчої експертизи від 31.05.2016 року суд вважає неналежним доказом, оскільки не стосується обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги. Таким чином заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed