Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Кожухівський Я.І. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №77183189 в розмірі 17353,29 грн, а також понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 груд15 грудня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №77183189. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру боржників №11 від 27 жовтня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17353,29 грн, з яких: 8048,13 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9305,16 грн - сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданій їй грошові кошти в строки, передбачені кредитними договорами. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №77183189 в розмірі 17353,29 грн, з яких 8048,13 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9305,16 грн - сума заборгованості за відсотками. Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов кредитних договорів, позивач просить позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2024 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 06 червня 2025 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31 липня 2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Шевчука Д.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що на з матеріалів справи, зокрема долучених позивачем копії договору позики №77183189 від 15.12.2021 р., на останньому міститься, нібито, електронний підпис [PERSON] . Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази, в який спосіб [PERSON] отримала одноразовий ідентифікатор, яким нібито [PERSON] підписала договір позики №77183189 від 15.12.2021 р., також на самому договорі відсутній одноразовий ідентифікатор. Матеріали справи не містять підтвердження, що [PERSON] отримувала одноразовий ідентифікатор, Матеріали справи не містять доказів надання коштів відповідачу, додаток 1 до договору позики №77183189 від 15.12.2021 р. не підтверджує передання грошових коштів відповідачу. Наявні в матеріалах справи докази не свідчать беззаперечно про укладення між відповідачем та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» договору позики №77183189 від 15.12.2021 року та відповідно, наявність у відповідача заборгованості. 05 серпня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Зазначив, що просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме Відповідачем. Відповідач не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису. Доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його відповідача, останнім суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке. Так, відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Разом з тим, відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст.76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Звертаючись до суду з позовом позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що у порушення умов укладеного між відповідачем та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» договору позики №77183189 від 15 грудня 2021 року, права вимоги за яким згідно договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року перейшли до ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідач свої зобов`язання не виконує та має перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у загальному розмірі 17353,29 грн, що складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу - 8048,13 грн, суми заборгованості за відсотками - 9305,16 грн. На підтвердження пред`явлених позовних вимог позивачем було додано до матеріалів позовної заяви наступні документи: - копію договору позики №77183189 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 15 грудня 2021 року; - копію договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року; - копію додаткової угоди №2 від 28 липня 2021 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року; - копію додаткової угоди №12 від 27 жовтня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року; - копію акту прийому-передачі реєстру боржників №11 від 27 жовтня 2023 року за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року; - копію витягу з реєстру боржників №11 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року; - розрахунок заборгованості за договором позики. При цьому, як вбачається, в договорі позики зазначено, що він підписаний [PERSON] з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором kopihUxCk6. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів». У свою чергу, зазначення у тексті договору особистих даних відповідача не підтверджує підписання останньою договору позики в електронній формі. Також, слід зауважити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, з урахуванням положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Суд зауважує, що позивачем не надано належних доказів, які б підтвердили здійснення фінансової операції щодо переказу коштів на банківську картку відповідача, оскільки матеріали справи не містять даних щодо повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» коштів в сумі 9800 грн на картковий рахунок, який належить саме відповідачу. З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» договору позики №77183189 від 15 грудня 2021 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Крім того, розрахунок заборгованості за договором позики складено самим позивачем, а тому не може бути належним та допустимим доказом, оскільки інформація у такому доказі повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позивача. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у позові.

Outcome: dismissed