Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

До Придніпровського районного суду міста Черкаси надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Антонюк Ірина Андріївна, до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві зазначається, що 3 2011 року позивач з відповідачкою [PERSON] проживали однією сім?єю як чоловік та жінка, перебували у фактичних шлюбних відносинах вели спільне господарство, реєструвати шлюб відповідач не бажала. [INFO] у сторін народилась спільна донька при народженні записана як [PERSON] . Запис про батька дитини у книзі реєстрації актових записів про народження, за вказівкою матері було проведено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодекс України. На моє прохання здійснити запис про батька дитини відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України за спільною заявою батька та матері відповідач також відмовилась. З огляду на різні погляди на життя, та у зв?язку з небажанням відповідача займатись вихованням доньки, стосунки припинились. З січня 2013 року проживають окремо, [PERSON] пішла, доньку залишила з позивачем. Відтоді дитина проживає з позивачем та перебуває на повному його утриманні. Відповідач участі у вихованні [PERSON] не приймала і не приймає, матеріальної допомоги на утримання доньки не надавала і не надає, життям доньки не цікавиться. [PERSON] ніколи не цікавилась чи хворіє дитина, як поводить себе в садку, як навчається в школі, хто в [PERSON] друзі, які в неї інтереси, чим цікавиться дитина, і взагалі, як батько справляється із своїми батьківськими обов`язками. На даний час я проживаю однією сім?єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] разом з нами мешкають донька [PERSON] - [PERSON] та моя донька [PERSON] . Ми взяли на себе відповідальність за життя та здоров?я дітей, спільно піклуємось про них, намагаємось забезпечити належний рівень їх харчування, медичного догляду, лікування, фізичного та духовного розвитку, маємо бажання у повному обсязі створити всі необхідні умови для життя і нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові. Еля навчається в 7-6 класі Черкаського НВК ЗОШ І-Ш ступенів - ліцей спортивного профілю N? 34». За час навчання зарекомендувала себе як відповідальна, дисциплінована учениця. Навчальні заняття відвідує систематично, пропусків без поважних причин не має. За характером спокійна, врівноважена, доброзичлива, комунікабельна, ввічлива. Має достатній рівень навчальної успішності. Заявник з цивільною дружиною працездатні, мають стабільну роботу, забезпечені житлом, до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягувались, на обліку в нарко-психо диспансерах не перебувають, за місцем проживання характеризуються позитивно, мають можливість забезпечити дітей усім необхідним. Відсутність материнської любові та піклування, нестача емоційного контакту з біологічною матір?ю, небажання відповідачки приділяти час всебічному розвитку доньки, допомагати в навчанні, а також безвідповідальне ставлення до материнських обов?язків, та тривале раптове зникнення суперечать інтересам [PERSON] . В 2024 році заявник звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. За ухвалою суду була проведена судова генетична експертиза. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.09.2023 року мене, [PERSON] визнано батьком [PERSON] , внесено зміни до актового запису N? 1076 складеного 11 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] зазначивши в графі батько - [PERSON] , який народився [INFO] та змінивши прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] . На даний час [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, ставиться до своїх батьківських обов?язків безвідповідально, жодним чином не проявляє ініціативи щодо батьківського впливу, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, її сьогоденням. Жодним чином не приймає участі у вихованні своєї рідної дитини та її утриманні, тобто не виконує покладені ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України обов`язки. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. За таких обставин подальше збереження батьківських прав недоцільне і неможливе, оскільки суперечить моральним засадам та суттєвим інтересам доньки [PERSON] . Просить позбавити батьківських прав [PERSON] , 1992 року народження, батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , 2012 року народження. Ухвалою суду від 21.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 09.04.2025 закрите підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. У судовому засідання представник Антонюк І.А. та позивач [PERSON] підтримали позовну заяву у повному обсязі, просили задоволити. Додали, що позивач у 2018-2019 році звертався до суду щодо позбавлення батьківських прав, однак заяву було залишено без розгляду. Крім того, були звернення до органу опіки з заявою, але йому було відмовлено. Адвокат додала, що характеристику брали у минулому році, коли готували позов щодо визнання батьківства. Дитина не бажає, що б у її житті була така мати. Представник третьої особи зазначила, що встановити факту ухилення матері від виконання своїх обов`язків не можливо, як і встановити доцільність позбавлення її прав відносно дитини. У розмові дитина повідомила, що з матр`ю не спілкується, вона не вітає її з Днем народження, кошти не надає. Судом заслухана думка неповнолітньої [PERSON] , 2012 року народження, яка повідомила, що з матір`ю не спілкується. Останній раз, коли бачила матір - вона була у нетверезому стані. Тривалий час проживає з батьком, його жінкою (у шлюбі не перебувають) та її донькою. У цій сім`ї почувається, як у повній. Підтримала подану батьком заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступних підстав. Згідно рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.09.2024 (справа № 711/814/24) визнано [PERSON] , [INFO] , гр-на України (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) батьком [PERSON] , [INFO] , внесено зміни в актовий запис №1076, здійснений 11.09.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши в графі батько - [PERSON] , [INFO] (гр-н України, РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) та у графі прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження (повторно) від 08.11.2024 серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Між тим, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Саме лише твердження позивача про те, що відповідачка не займається вихованням дитини та не цікавиться її життям не є належним підтвердженням систематичної винної поведінки відповідача та ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Проживання матері окремо від дитини не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. З доданих позивачем акту обстеження побутових умов проживання [PERSON] , характеристики про рівень розвитку та поведінку учениці 1-б класу НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів ліцей спортивного профілю № 34» [PERSON] , характеристики на ученицю 6-Б класу [PERSON] , характеристииа на [PERSON] ТОВ «Делікат Ретейл», можливо зробити висновок, що неповнолітня проживає з батьком, мачухою та її донькою, [PERSON] та [PERSON] характеризуються позитивно. Окрім цього, указані документи не містять дату їх складання, за виключенням характеристик з місця проживання [PERSON] (від 26.12.2023 та від 02.05.2019), які є не актуальними на час подання позовної заяви та на час розгляду справи. Слід зауважити, що у характеристиці від 02.05.2019 ЗА підписом [PERSON] та завіреної головою правління «Калина - 55» Зінченко А.В. міститься посилання на те, що у 2013 році [PERSON] залишила чоловіки та дитину та з того часу [PERSON] самостійно виховує доньку. Однак, у характеристиці відсутнє указання на адресу проживання [PERSON] та [PERSON] . Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в якнайкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України оцінюється у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Відповідно до ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. Відповідно до Висновку Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.05.2025 № 9991/10687-01-21 спеціалісти служби зв`язались з [PERSON] , яка повідомила, що їй відомо про судовий розгляд справи, з донькою вона не спілкується через небажання останньої, у подальшому на зв`язок не виходила, на запрошення комісії щодо засідання не відреагувала. Зазначено також, що у зв`язку з неможливістю з`ясувати остаточне місцезнаходження матері та з`ясувати її думку, виконавчий комітет ЧМР як орган опіки та піклування вважає неможливим на даний момент підготувати висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , 2012 року народження. Щодо посилання представника позивача на усну заяву відповідача про визнання позову у підготовчому судовому засіданні, суд зазначає наступне. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Вказані заяви не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Вказана позиція також узгоджується з постановою КЦС ВС від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно своєї доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відсутні також докази ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини. ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено саме на позивача. На думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина залишилася без матері. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з матір`ю не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому. Загальновідомим є факт того, що 24.02.2022 відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні встановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. Згодом строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено. Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації. Важливо окремо звернути увагу на те що, відповідно до копії витягу з наказу від 22.10.2025 [PERSON] призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено для проходження служби. Отже, у разі позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON] повністю позбавить останню батьківського піклування. Суд також ураховує те, що за поясненнями позивача [PERSON] , він виховує дитину з річного віку, тоб-то з 2013 року, але тільки у 2024 році він звернувся до суду з заявою про встановлення батьківства, а у 2025 році - щодо позбавлення матері її прав відносно доньки. Варто зауважити, що подача такого роду позову може бути нічим іншим як способом ухилення заявника від військової служби. Отримавши рішення суду, заявник буде мати право на звільнення від військової служби, та, у свою чергу, право на безперешкодний виїзд за межі України. Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення дитині будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст.164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed