Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, та вимоги мотивує тим, що 01.07.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №104090918, згідно з умовами якого відповідач отримав 20000 грн. 13.10.2021 згідно умов Договору відступлення права вимоги №10Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором №104090918 від 01.07.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. Згідно договору відступлення сума боргу перед новим кредитором становить 88000 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту 20000 грн., заборгованість за відсотками 66000 грн., заборгованість за комісійними винагородами 2000 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з [PERSON] на їхню користь заборгованість за кредитним договором №104090918 від 01.07.2021 в сумі 88000 грн. та 2422,40 грн. судового збору та 5000 витрат на правову допомогу. Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - адвокат Романенко М.Е. в позовній заяві просив справу розглядати за відсутністю представника позивача (а.с.6 зворот). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не надав. Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.07.2021 [PERSON] звернувся до ТОВ «Мілоан» із Анкетою-заявою на кредит №104090918 (а.с. 20). Відповідно до Анкети-заяви на кредит №104090918 від 01.07.2021 сума кредиту 20000 грн., строк кредиту 30 днів з 01.07.2021. Дата повернення кредиту 31.07.2021. Сума до повернення 28000 грн. Комісія за надання кредиту 2000 грн., нараховуються одноразово за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту за договором. Проценти за користування кредитом 6000 грн., нараховуються з ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 01.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №104090918 відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 20000 грн., строком на 30 днів з 01.07.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 31.07.2021 (а.с.25-29). Відповідно до платіжного доручення №29400254 від 01.07.2021, ТОВ «Мілоан» було успішно переховано кошти на платіжну картку [PERSON] на суму 20000 грн. згідно договору №104090918 (а.с.41). Згідно п.2.2.1 договору, позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. Згідно з п.3.3.2. Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору. Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати: сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту. Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачем здійснено відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення договору про споживчий кредит №104090918 від 01.07.2021. Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі Згідно частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно частини 12 та 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 13.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» був укладений договір факторингу № 10Т, відповідно до якого останній набув право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і до [PERSON] за договором №104090918 від 01.07.2021 на загальну суму заборгованості 88000 грн., з яких: 20000 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 66000 грн.- заборгованість за відсотками, 2000 грн. заборгованість за комісією (а.с.31-33, 22). Таким чином, згідно витягу з додатку до договору факторингу №10Т від 13.10.2021 підтверджується факт переходу від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прав вимоги заборгованості за договором №104090918 від 01.07.2021 у розмірі 88000 грн. Відповідачем рішення суду про визнання договору факторингу №10Т від 13.10.2021 та договору про споживчий кредит №104090918 від 01.07.2021 недійсним, суду не надано. Пунктом 1.2 Договору визначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 20000 грн. Пунктом 1.3 визначено, що Кредит надається строком на 30 днів з 01.07.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 31.07.2021. (пункт 1.4) Відповідно до п.1.5.1 Договору комісія за надання кредиту становить 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Згідно з п.1.5.2. проценти за користування кредитом: 6000 грн., які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до положень п.2.3 кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах. Продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на три, сім і п`ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом). Продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами та сплачує комісію за пролонгацію договору. В даному випадку останній день дії договору 31.07.2021. Відомостей про те, що після 31.07.2021 відповідач вчиняв якісь дії для продовження строку кредитування чи вносив будь-які кошти на продовження дії договору, матеріали справи не містять, а тому 31.07.2021 строк дії договору закінчився і нарахування коштів товариством після спливу строку дії договору є необґрунтованим. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. При цьому, ч.2 ст.625 ЦК України конкретизовано визначений статями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, можна дійти висновку, що ч. 2 ст. 625\~ЦК України передбачено\~можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статями\~536,625,693 ЦК України. У свою чергу, згідно з визначенням поняття неустойки, яке передбачено\~ст. 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, є пеня. Таким чином, оскільки проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами п. 1.6. та 1.5.2. кредитного договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих останнім процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості за договором про споживчий кредит №104090918 від 01.07.2021 у розмірі 28000 грн., яка складається: з 20000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням кредиту (тіло кредиту); 2000 грн.- комісія за надання кредиту; 6000 грн. - проценти. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 770,76 грн. (28000 грн. х 2422,40 грн. / 88000 грн.). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідно до Договору про надання правової допомоги № 01-05/05 від 05.05.2025 (а.с.37-39); додаткової угоди №476 до договору №01-05/05 про надання правової допомоги від 05.05.2025 (а.с.40); акту надання послуг №476 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31.07.2025 витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у справі становлять 5000 грн. (а.с.19). Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2\~статті 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи\~віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розгляд справи без участі сторін при заочному розгляді на підставі заяви представника позивача та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу з у рахуванням пропорційності до розміру позовних вимог, у сумі 3000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Outcome: partial