Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] через свого представника - адвоката Яценко Юлію Вікторівну звернулась до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Головне управління Національної поліції в Одеській області, третя особа - Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса, Хаджибейська державна нотаріальна контора у місті Одеса, про зняття арештів. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що її дідусю, [PERSON] , належала на праві приватної власності нерухоме майно у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . [INFO] дідусь позивача, [PERSON] , помер. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] був батько позивачки - [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав з померлим за однією адресою: [ADDRESS] . У червні 2024 року батько позивача, [PERSON] , помер. В установлений законом термін позивач звернулася до приватного нотаріуса ОМНО Валієвої В.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , про що була заведена спадкова справа № 7/2024 (номер у спадковому реєстрі: 72647196). 17.03.2025 року приватним нотаріусом ОМНО Валієвою В.В. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 35/02-31 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , так як згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні обтяження на квартиру: 1) арешт нерухомого майна, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 11 серпня 2006 року за № 3593033 Сьомою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АВ № 487491 від 02 серпня 2006 року, виданою Першою ДВС у Малиновському районі м. Одеси, виконавець Ткаченко С.О.; 2) арешт (архівний запис), зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 10 листопада 2008 року за № 8170197 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н від 17 жовтня 2001 року, винесеною Судом Малиновського району м. Одеси; 3) арешт (архівний запис), зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 11 листопада 2008 року за № 8172492 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 09 листопада 2001 року, виданою Малиновським РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі; 4) арешт (архівний запис), зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 20 листопада 2008 року за № 8210568 Сьомою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА 255461 від 04 лютого 2004 року, виданою Малиновським РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі; 5) арешт нерухомого майна, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 05 грудня 2008 року за № 8264553 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 11 травня 2000 року, виданою Малиновським РВ УМВС України в Одеській області; 6) арешт нерухомого майна, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 24 грудня 2008 року за № 8324601 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 27 листопада 2000 року, виданою Малиновським районним судом м. Одеси; 7) арешт нерухомого майна, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 25 грудня 2008 року за № 8331966 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н від 30 травня 2001 року, виданою Малиновським районним судом м. Одеси; 8) арешт (архівний запис), зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 20 листопада 2008 року за № 8210578 Сьомою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА 255461 від 04 лютого 2004 року, виданою Малиновським РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі, тип майна: невизначене майно, все майно. Матеріали виконавчих проваджень та судових справ, по яким були накладені арешти на майно, знищені із закінченням терміну зберігання. Вирішити питання про зняття арештів з нерухомого майна аніж звернення до суду не представляється можливим. Водночас наявність діючої заборони розпоряджатися майном позбавляє позивача можливості отримати нерухоме майно у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у спадок після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер у червні 2024 року, а тому вона змушена звернутись до суду з вищевказаним позовом. Разом з позовом, представником позивача надано до суду клопотання про витребування доказів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Плавичу І.В. 12 вересня 2025 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси, позовну заяву залишено без руху. 29 вересня 2025 року на виконання ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.09.2025 року без руху, представником позивача подано заяву про усунення недоліків разом із клопотання про витребування доказів. 30 вересня 2025 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 24 жовтня 2025 року від третьої особи - Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла заява, у якій просили розглядати справу без їх участі. 29 жовтня 2025 року представником відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області Міняйло О.М. подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні з посиланням на те, що ГУНП в Одеській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки арешт на майно було накладено на підставі постанови слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 11.05.2000 року № б.н., тобто до створення органів Національної поліції України. ГУНП в Одеській області є окремою юридичною особою публічного права, яка самостійно відповідає за свої зобов`язання, захищає власні права та інтереси, а також виконує обов`язки, згідно з законодавством України, а тому не має жодного відношення до накладення арешту, який просить скасувати позивач. 30 жовтня 2025 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30.10.2025 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса ОМНО Валієвої В.В. належним чином завірену копію спадкової справи (номер у спадковому реєстрі: 72647196, номер у нотаріуса: 7/2024) після смерті [PERSON] ; витребувано з Головного управління ДМС В Одеській області паспортні дані [PERSON] та інформацію про її реєстрацію місця проживання або перебування; паспортні дані [PERSON] та інформацію про його реєстрацію місця проживання або перебування; паспортні дані [PERSON] та інформацію про її реєстрацію місця проживання або перебування; витребувано з Департамента надання адміністративних послуг довідку про реєстрацію місця проживання або перебування [PERSON] ; довідку про реєстрацію місця проживання або перебування [PERSON] ; довідку про реєстрацію місця проживання або перебування [PERSON] ; витребувати з Головного управління ДПС в Одеській області відомості про реєстрацію індивідуального податкового номера (РНОКПП) [PERSON] ; відомості про реєстрацію індивідуального податкового номера (РНОКПП) [PERSON] ; відомості про реєстрацію індивідуального податкового номера (РНОКПП) [PERSON] 04 листопада 2025 року від третьої особи - Хаджибейської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла заява, у якій просили розглядати справу без їх участі. 13 листопада 2025 року від ДНАП ОМР на виконання ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси про витребування доказів від 30.10.2025 року надійшла відповідь. 13 листопада 2025 року від приватного нотаріуса ОМНО Валієвої В.В. на виконання ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси про витребування доказів від 30.10.2025 року надійшла належним чином завірена копія спадкової справи 8/2024 після смерті [PERSON] 17 листопада 2025 року від ГУ ДПС в Одеській області на виконання ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси про витребування доказів від 30.10.2025 року надійшла відповідь. 21 листопада 2025 року від ГУ ДМС в Одеській області на виконання ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси про витребування доказів від 30.10.2025 року надійшла відповідь. 21 листопада 2025 року представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області Міняйло О.М. подано заяву про уточнення прохальної частини відзиву від 29.10.2025 року, у якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині скасування арешту нерухомого майна, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон 05.12.2008 року за № 8264553 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови слідчого Малиновського РВ УМВС України в Одеській області від 11.05.2000 року № б/ н. 25 листопада 2025 року від представника позивача адвоката Яценко Ю.В. надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та її представника. 25 листопада 2025 року від представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області Міняйло О.М. надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. 25 листопада 2025 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси підготовче провадження було закрито і призначено розгляд справи по суті на 04.12.2025 року. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися. Позивач у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином; представник позивача адвокат Яценко Ю.В. подала заяву, в якій просила суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явився. Представником відповідача ГУНП в Одеській області Міняйло О.М. подано до Хаджибейського районного суду м. Одеси заяву, в якій просив суд розглянути справу без їх участі, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині скасування арешту нерухомого майна, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон 05.12.2008 року за № 8264553 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови слідчого Малиновського РВ УМВС України в Одеській області від 11.05.2000 року № б/ н. Інші відповідачі по справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надали. Треті особи - Хаджибейський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса, Хаджибейська державна нотаріальна контора у місті Одеса у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. В матеріалах справи містяться заяви Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса та Хаджибейської державної нотаріальної контори у місті Одеса, в яких просять розглядати справу за їх відсутністю. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, [INFO] помер рідний дідусь позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.07.2001 р., видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції (м. Одеса). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 11.12.2000 р. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] був його рідний син [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав з померлим [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] . За життя спадкоємцем [PERSON] не було одержано Свідоцтво про право на спадщину за законом на своє ім`я після смерті батька [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.06.2024 р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер у червні 2024 р. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] . У встановлений законом термін, позивач звернулась до приватного нотаріуса ОМНО Валієвої В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 17 березня 2025 р. приватним нотаріусом ОМНО Валієвою В.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 35/02-31 від 17.03.2025 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Підставою для відмови нотаріуса зазначено наявність наступних обтяжень на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] : 1) арешт нерухомого майна, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 11 серпня 2006 року за № 3593033 Сьомою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АВ № 487491 від 02 серпня 2006 року, виданою Першою ДВС у Малиновському районі м. Одеси, виконавець Ткаченко С.О.; 2) арешт (архівний запис), зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 10 листопада 2008 року за № 8170197 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н від 17 жовтня 2001 року, винесеною Судом Малиновського району м. Одеси; 3) арешт (архівний запис), зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 11 листопада 2008 року за № 8172492 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 09 листопада 2001 року, виданою Малиновським РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі; 4) арешт (архівний запис), зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 20 листопада 2008 року за № 8210568 Сьомою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА 255461 від 04 лютого 2004 року, виданою Малиновським РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі; 5) арешт нерухомого майна, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 05 грудня 2008 року за № 8264553 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 11 травня 2000 року, виданою Малиновським РВ УМВС України в Одеській області; 6) арешт нерухомого майна, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 24 грудня 2008 року за № 8324601 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 27 листопада 2000 року, виданою Малиновським районним судом м. Одеси; 7) арешт нерухомого майна, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 25 грудня 2008 року за № 8331966 Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н від 30 травня 2001 року, виданою Малиновським районним судом м. Одеси; 8) арешт (архівний запис), зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 20 листопада 2008 року за № 8210578 Сьомою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА 255461 від 04 лютого 2004 року, виданою Малиновським РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі, тип майна: невизначене майно, все майно. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , накладено наступні арешти: 1) 11.08.2006 року 15:21:11 за № 3593033 реєстратором: Сьома одеська державна нотаріальна контора на підставі постанови АВ № 487491, 02.08.2006 Перша ДВС у Малиновському районі м. Одеси, виконавець Ткаченко С.О., було накладено арешт нерухомого майна на квартиру, адреса: [ADDRESS] , Власник: [PERSON] ; 2) 10.11.2008 року 15:08:14 за № 8170197 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора на підставі ухвали, б/н, 17.10.2001 Суд Малиновського району м. Одеси, було накладено арешт на квартиру, адреса: [ADDRESS] . Додаткові дані: Архівний номер: 2711569ODESSA1, Архівна дата: 19.10.2001, Дата виникнення: 19.10.2001, № реєстра: 1873-2001, внутр. № С70181342BF22B2D7128; 3) 11.11.2008 року 09:40:54 за № 8172492 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора на підставі постанови, б/н, 09.11.2001 Малиновський РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі, було накладено арешт на квартиру, адреса: [ADDRESS] . Додаткові дані: Архівний номер: 2753129ODESSA1, Архівна дата: 19.11.2001, Дата виникнення: 19.11.2001, № реєстра: 2051-2001, внутр. № BF0181342CF23A2F4C33; 4) 20.11.2008 року 10:52:40 за № 8210568 реєстратором: Cьома одеська державна нотаріальна контора на підставі постанови АА 255461, 04.02.2004 Малиновський РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі, було накладено арешт на квартиру, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Додаткові дані: Архівний номер: 4170086ODESSA7, Архівна дата: 11.02.2004, Дата виникнення: 11.02.2004, № реєстра: 293514-136, внутр. № ED01882C23F559306F25; 5) 05.12.2008 року 10:11:43 за № 8264553 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора на підставі постанови, б/н, 11.05.2000 Малиновський РВ УМВС України в Одеській області, було накладено арешт нерухомого майна на квартиру, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Додаткові дані: архівний запис (перенесено з Феміди) реєстр № 556-2000 від 22.05.2000 року; 6) 24.12.2008 року 10:00:27 за № 8324601 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора на підставі постанови, б/н, 27.11.2000, Малиновський районний суд м. Одеси, було накладено арешт нерухомого майна на квартиру, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Додаткові дані: архівний запис (перенесено з Феміди) реєстр № 1605-2000 від 27.11.2000 року; 7) 25.12.2008 року 15:15:07 за № 8331966 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора на підставі ухвали, б/н, 30.05.2001, Малиновський районний суд м. Одеси, було накладено арешт нерухомого майна на квартиру, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Додаткові дані: архівний запис (перенесено з Феміди) реєстр №893-2001 від 30.05.2001 року. Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15.03.2000р., виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15.03.2000 року. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.02.2024 р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до відповіді Хаджибейського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.05.2025 року №83418, 1) 11.08.2006 року Сьомою одеською нотаріальною конторою було внесено запис про обтяження 3593033 за постановою Відділу про арешт майна боржника від 02.08.2006, серії АН № 487491 на все майно, що належить на праві приватної власності [PERSON] . Дане обтяження було внесено на виконання постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №В/8-120 в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-31/2003, що видав Малиновський районний суд міста Одеси 25.03.2005 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 10330,00 грн. Автоматизована система виконавчого провадження (АСВП) не містить відомостей про перебування на примусовому виконанні у Відділі зазначеного виконавчого документу; 2) 11.11.2008 року Першою одеською нотаріальною конторою було внесено запис про обтяження 8172492 за постановою Відділу про арешт майна боржника серії АА№057503 від 09.11.2001 року, на квартиру, за адресою [ADDRESS] . Зазначена постанова була винесена на виконання ухвали Малиновського районного суду від 17.10.2001 року (номер справи не зазначено) про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Відомості про сторони виконавчого провадження за зазначеною постановою АСВП не містить; 3) 20.11.2008 року Сьомою одеською нотаріальною конторою було внесено запис про обтяження 8210568 за постановою Відділу про арешт майна боржника від 04.02.2004 року, серії АН № 255461 на квартиру за адресою [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . Зазначена постанова була винесена при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2248, що видав Малиновський районний суд міста Одеси 17.12.2001 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 15481,28 грн. Відомості про перебування на примусовому виконанні даного виконавчого документу АСВП не містить». Згідно архівної довідки Одеського державного нотаріального архіву № 2738/0118 від 06.11.2024 р. в матеріалах архівного фонду Сьомої одеської державної нотаріальної контори міститься Постанова АА 255461 від 04.02.2004 року Малиновського РВ ДВС РУЮ в місті Одесі про накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] , а саме на кв. [ADDRESS] . Відомості шодо зняття арешту в матеріалах справи відсутні. Згідно архівної довідки Одеського державного нотаріального архіву №2772/0118 від 11.11.2024 р. в матеріалах архівного фонду Сьомої одеської державної нотаріальної контори міститься: 1). постанова Першої ДВС у Малиновському районі м. Одеси АА № 487491 від 02.08.2006 року, щодо накладення арешту на все майно [PERSON] , (квартира [ADDRESS] ). На підставі вказаної постанови Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 11.08.2006 року за реєстровим № 249 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ; 2) постанова Малиновського районного суду м. Одеси б/н від 27.11.2000 року, щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] . На підставі вказаної постанови Першою одеською державною нотаріальною конторою 27.11.2000 року за реєстровим № 1605 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ; 3) постанова Малиновського РВ УМВС України в Одеській області б/н від 11.05.2000 року, щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] . На підставі вказаної постанови Першою одеською державною нотаріальною конторою 22.05.2000 року за реєстровим № 556 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ; 4) ухвала Малиновського районного суду м. Одеси б/н від 30.05.2001 року, щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . На підставі вказаної ухвали Першою одеською державною нотаріальною конторою 30.05.2001 року за реєстровим № 893 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ; 5) постанова Малиновського РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі серія АА № 057503, від 09.11.2001, щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаної постанови Першою одеською державною нотаріальною конторою накладено арешт на кв. [ADDRESS] ; 6) ухвала Малиновського районного суду м. Одеси б/н від 17.10.2001 року, щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаної ухвали Першою одеською державною нотаріальною конторою 17.10.2001 року за реєстровим № 1873/2001 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Відомості про зняття вищевказаних арештів в матеріалах справи відсутні. Відповідно до відповіді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 19.05.2025 року №11/97/2025, 1) згідно обліково-статистичних даних архіву суду за 2001 рік зареєстрована цивільна справа № 2-2676/01 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором найму, матеріали справи №2-2676/01 знищено за закінченням терміну зберігання, в архіві Хаджибейського районного суду міста Одеси зберігаються оригінал рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.2001 р., ухвала місцевого суду Малиновського району м. Одеси від 17.10.2001 р.; 2) згідно обліково-статистичних даних архіву суду за 2001 рік зареєстрована цивільна справа № 2-2248/01 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором завдатка, матеріали справи №2-2248/01 знищено за закінченням терміну зберігання, в архіві Хаджибейського районного суду міста Одеси зберігаються лише оригінал рішення місцевого суду Малиновського району м. Одеси від 12.09.2001 р.; 3) згідно обліково-статистичних даних архіву суду за 2000 рік зареєстрована кримінальна справа № 1-903/2000 (яка в подальшому перереєстрована на № 1-31/2003) за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 143 КК України, кримінальна справа знищена за закінченням терміну зберігання, в архіві Хаджибейського районного суду міста Одеси зберігається оригінал постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27.11.2000 р., вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 05.03.2003 р., 4) згідно обліково-статистичних даних архіву суду вбачається, що цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми зареєстрованою не значиться. Відповідно до відповіді СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 02.05.2025 року №60.1/188а/з кримінальна справа №032000217 була скерована до Малиновського районного суду м. Одеси 27.07.2000 року з обвинувальним висновком. Рішення суду було винесено 05.03.2003 р. за ч.2 ст. 190 КК України. Матеріли кримінальної справи №032000217 для архівного зберігання до СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не надходили». Відповідно до відповіді СУ ГУНП в Одеській області від 30.04.2025 року №17534-2025 за даними контрольного журналу обліку злочинів та осіб, що їх скоїли по Малиновському РВ міста Одеси за 2000 рік, 09.03.2000 року порушена справа №0032000000217 за ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року). 27.07.2000 року вказана кримінальна справа згідно ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) направлена до Малиновського районного суду м. Одеси відносно [PERSON] . Відповідно до відповіді ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області № 154587\-2025 від 23.10.2025 р., кримінальна справа №032000217 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 143 КК України ( в ред.1960 року) згідно журналу руху кримінальних справ, 27.07.2000 скеровано з обвинувальним актом до Малиновського ( Хаджибейського) районного суду міста Одеси. Матеріали кримінальної справи №032000217 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 143 КК України ( в ред.1960 року) до архіву ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не надходили. Відповідно до відповіді СУ ГУНП в Одеській області № 154826\-2025 від 23.10.2025 р., щодо надання інформації стосовно кримінальної справи №032000217 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 143 КК України (в ред.1960 року) в рамках якої постановою слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 11.05.2000 року, накладено арешт на нерухоме майно, а також з інших питань. Повідомляємо, що згідно журналу руху кримінальних справ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, 27.07.2000 року кримінальну справу №032000217 скеровано з обвинувальним актом до Малиновського (Хаджибейського) районного суду міста Одеси. Крім цього, інформуємо, що матеріали кримінальної справи №032000217 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 143 КК України (в ред.1960 року) до архіву ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не надходили. На підставі викладеного, надати запитувану Вами інформацію не надається можливим. Наявність зазначених арештів унеможливлює видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме п. 1 визначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Частиною 2 Пленуму зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або й законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно до ст. 129 Конституції України, «основними засадами судочинства є: законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;…гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом». Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За умовами встановленими у ч. 1 ст. 1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Відповідно до п.п. 4.18 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту (підп. 4.20 пункту 4 глави 10 розділу II вказаного Порядку). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Так, в постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі за №6-164цс12, зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що позивач також має право в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод на захист права власності, оскільки є єдиним спадкоємцем майна. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майна. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на теперішній час, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). При розгляді даної справи суд враховує, що наявність протягом тривалого часу (понад 20 років) не скасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій стягувачів є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Згідно абз.3 та 4 п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Згідно зі статтею 174 КПК України, власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» діючого КПК України, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Тобто скасування арешту накладеного на нерухоме майно спадкодавця не може здійснюватися в межах кримінально-процесуального законодавства, а тому відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України повинно вирішуватися судом цивільної юрисдикції. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479 цс19), від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19) і підстав для відступлення від неї немає. Суд не погоджується з правовою позицією представника відповідача про те, що ГУНП в Одеській області є належним відповідачем. За правилами частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОМУ ГУМВС України в Одеській області припинено 22.12.2023 р., номер запису: 1005561110021007621 про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Правонаступники відсутні. Також згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУМВС України в Одеській області припинено 29.07.2024 р., номер запису 1005561110015034669 про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Правонаступники відсутні. Отже, на момент розгляду даної справи ОМУ ГУМВС України в Одеській області та ГУМВС України в Одеській області припинили свою діяльність як юридичні особи. У постановах від 20 лютого 2019 року в справі № 826/16659/15 та від 13 березня 2019 року в справі № 524/4478/17 Верховний Суд констатував, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід обов`язку відновити порушені права до правонаступника відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. Згідно з пунктом 51 Рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) (заява №28924/04) ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що "інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих». У постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 826/27239/15, надаючи оцінку аргументам ГУНП у м. Києві про те, що воно не є правонаступником УМВС, Верховний Суд звернув увагу на правові висновки Верховного Суду України, висловлені в постановах від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14. У цих постановах Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Ліквідація УМВС з одночасним створенням іншого органу - ГУНП, який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, передбачає зобов`язання роботодавця (держави) вжити заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу. Отже, ГУНП, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником УМВС Вказана позиція є незмінною. Згідно з пунктом 51 Рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) (заява №28924/04) ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що "інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих». Таким чином, враховуючи наведені висновки, саме ГУНП в Одеській області виконує завдання і функції УМВС України в Одеській області, а отже є належним відповідачем. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки обтяження (арешти) спадкової квартири перешкоджають позивачці в оформленні спадщини. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved