Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить: - визнати спільною сумісною власністю подружжя двокімнатну квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1305160932106); - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати з ним право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1305160932106); - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1305160932106). В обґрунтування вимог зазначається про те, що 12 вересня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новозаводського районного суду міст Чернігова від 15 серпня 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 20 липня 2017 року в інтересах сім`ї з метою придбання житла для родини та за згодою позивача між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 27, предметом якого є надання у власність позичальника грошових коштів у розмірі 260 000 грн. 00 коп. на строк 240 місяців з терміном повернення до 19 липня 2037 року. 20 липня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко О.В., зареєстрованого у реєстрі № 1868, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . 20 липня 2017 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрований за № 1873, за яким передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . У період шлюбу погашення заборгованості за кредитним договором здійснювалося за рахунок спільних коштів. Однак, після розірвання шлюбу, [PERSON] самоусунулася від виконання кредитних зобов`язань. Між тим спірна квартира перебуває у її постійному володінні та користуванні, де вона проживає спільно з дитиною [PERSON] , [INFO] . З підстав поділу майна подружжя позивач звернулася до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 22 травня 2025 року до суду надійшли пояснення від АТ «КРЕДБАНК». 09 червня 2025 року позивач подав до суду відповідь на пояснення третьої особи. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечила проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи АТ «КРЕДБАНК» - Єлишев К.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що зміна власника квартири призведе до погіршення правового статусу іпотекодержателя. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, заперечення представника третьої особи, суд дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції України зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1515. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 серпня 2024 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 вересня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1515. З матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2017 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 27, за умовами якого банк видає позичальнику кредит у розмірі 260 000 грн. 00 коп. на строк 240 місяців з терміном погашення до 19 липня 2037 року. Зі змісту пункту 6.1 вказаного кредитного договору вбачається, що виконання зобов`язань за цим договором забезпечується способом, що обумовлені у цьому кредитному договорі та/або договорах забезпечення, зокрема: неустойкою (штрафом, пенею); іпотекою квартири за адресою: [ADDRESS] ; порука [PERSON] , порука [PERSON] . У рахунок забезпечення виконання зобов`язань 20 липня 2017 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В., зареєстрований 1873, предметом якого є двокімнатна квартира, загальною площею 50,8 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. від 20 липня 2017 року за № 1868. Згідно з довідкою № 77-1275/25 від 15 січня 2025 року, виданою АТ «КРЕДОБАНК», за кредитним договором № 27 від 20 липня 2017 року, укладеним між [PERSON] та АТ «КРЕДОБАНК», де поручителем виступав [PERSON] з період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року було сплачено 44 500 грн. 00 коп. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 березня 2025 року № 420462352 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 20 липня 2017 року зареєстровано іпотеку номер запису про іпотеку 21475339, підстава реєстрації іпотеки: договір іпотеки серія та номер: 1873 від 20 липня 2017 року; іподекодавець: [PERSON] , іпотекодержатель: ПАТ «КРЕДОБАНК». Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17. Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог та визнання квартири [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності, що підлягає поділу між сторонами у рівних частинах. Відповідач [PERSON] визнала у повному обсязі пред`явлені до неї позовні вимоги. Щодо заперечень третьої особи АТ «КРЕДОБАНК» щодо поділу майна подружжя, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини, що виникають із іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Водночас положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу, поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 640/12604/16-ц, від 19 травня 2021 року у справі № 753/4368/13-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 2-4481/08, від 04 листопада 2020 року у справі № 304/260/19, від 03 червня 2020 року у справі № 201/6412/17, від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц. Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 668/9978/15-ц Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Проведений аналіз норм законодавства свідчать про відсутність підстав для припинення договору іпотеки, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку», а відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 139/730/19 та від 21 грудня 2021 року у справі № 640/12604/16-ц. Схожий за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 2-4481/08 (ЄДРСРУ № 93505324), у якій вказано, зокрема, що рішенням про визнання права власності на 1/2 частину майна подружжя права та інтереси іпотекодержателя не порушено, оскільки банк не позбавлений можливості, пред`явити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Перебування нерухомого майна в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, поділ майна подружжя не вважається розпорядженням цим майном, а тому відсутні підстави вважати, що рішенням суду буде вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки іпотекодержателя, оскільки останній не позбавлений права пред`явити вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, зі змісту кредитного договору вбачається, що виконання зобов`язань за кредитним договором від 20 липня 2017 року забезпечено у тому числі і порукою з [PERSON] , який виступає солідарним боржником. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення даного позову з підстав його обґрунтованості та доведеності. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 9 084 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved