Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

11.08.2025 до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021 у загальному розмірі 19 545 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6000 грн та заборгованості за процентами у сумі 13545 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 10.01.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1441345 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Підписуючи кредитний договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами та повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 10.01.2021 на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] перераховано кредитні кошти у розмірі 6000 грн. 07.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-07092021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги, вказані у реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021, укладеного з [PERSON] 07.09.2021 ИРВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/092021 відступив право вимоги за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021 ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», у зв`язку із чим останнє набуло права грошової вимоги до відповідача. Представник позивача зазначає у позовній заяві, що загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 12.06.2025 становить 19 545 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6000 грн та заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом у сумі 13 545 грн. Окрім того представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн. Ухвалою суду від 15.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Позивач не надавав суду клопотань про розгляд справи в загальному порядку або в спрощеному порядку з викликом сторін, в позові зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі направлена відповідачу за місцем його реєстрації. Відповідач відзиву не подав. Оскільки відповідачем у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких\~обставин відповідно\~до ст.\~280\~ЦПК України\~суд розглянув\~справу \~в порядку\~заочного провадження\~на підставі\~наявних в\~ній доказів,\~оскільки позивач\~не заперечував\~проти такого\~порядку вирішення\~спору, відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином, відзиву не подав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті як кожен окремо так і у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 10.01.2021 шляхом накладення електронного підпису [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов якого: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту становить 6000 грн; строк кредитування 30 днів (з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору; мета отримання кредиту на споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору; процентна ставка в межах строку кредиту та продовженого строку (в період пролонгації та автопролонгації), знижена процентна ставка становлять 693,50 % річних або 1,90 відсотків на день; тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка як за стандартною ставкою, так і за зниженою процентною ставкою становить 693,50 % річних. 10.01.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» (товариство) та [PERSON] (клієнт) укладено договір № 1441345 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі договір), відповідно до умов якого на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту становить 6000 грн (п. 1.2. договору). Відповідно до п. п. 1.3.-1.5. договору строк кредиту становить 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день. Знижена процентна ставка становить 1,90 % в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору як за стандартною, та і за зниженою ставкою становить 693,50 % річних. Згідно з п. 2.1. договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Пунктом 3.1. договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 4.2.1., 4.2.2. договору сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. п. 4.1.1.-4.1.6. договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3., п. 4.1.5. договору) ще на 15 днів. Згідно з п. 5.1. договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення здійснюватимуться згідно з графіком платежів. У випадку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом в порядку автопролонгації, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, що нараховуються за період автопролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається клієнту в особистому кабінеті. Відповідно до п. 9.3., 9.7. договору договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства/зазначений в цьому договорі. У додатку № 1 до договору встановлено графік платежів до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1441345. У вказаному додатку відображено суму кредиту 6000 грн; суму нарахованих процентів 3420 грн, реквізити для оплати суми кредиту та нарахованих процентів, а також міститься застереження, що цей графік платежів складений без врахування передбачених договором пролонгацій/автопролонгацій строку користування кредитом. Вказаний договір та додаток до нього підписано 10.01.2025 представником ТОВ «Лінеура Україна», а також Тарапатою С.А. електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, що відображено у тексті договору та додатку до нього, а також підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою представником ТОВ «Лінеура Україна». Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 627 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. ст.\~626,\~628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді із застосуванням відповідачем електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, який відповідач використав для підписання кредитного договору, а також для підписання паспорту споживчого кредиту. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Згідно з копією листа генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2643_250702150846 від 02.07.2025 між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-19/03-21 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору 10.01.2021 о 14:06:08 на платіжну картку № [NUMBER] перераховано грошові кошти у сумі 6000 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 77243698. З огляду на вказане суд доходить висновку, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] дійсно було укладено кредитний договір, в якому узгоджено усі обов`язкові умови, а також підтверджено факт перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача грошових коштів в узгодженому розмірі на рахунок, вказаний відповідачем, відповідно до умов кредитного договору. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 07.09.2021 ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» (фактор) уклали між собою договір факторингу № 1-07092021 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (п. 1.1. договору факторингу). Відповідно до п. 2.1. договору факторингу внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами., включно із правом вимоги від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Згідно з п. 6.2.3 договору факторингу права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п. 7.2. договору. Пунктами 7.1., 7.2. договору факторингу передбачено, що в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору становить 1\~115\~257,78 грн. Фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування суми, що вказана в п. 7.1. цього договору на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок протягом 2 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. Відповідно до п. 13.1. договору факторингу договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 30.01.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання відповідних зобов`язань сторонами. Згідно з копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021 ТОВ «Лінеура Україна відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» права вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за вказаним договором на момент переходу права вимоги становить 19545 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6000 грн, заборгованість за процентами - 13545 грн. Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті від 08.09.2021 № 42 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» перерахувало на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти у розмірі 1\~115\~257,78 грн. Призначення платежу: оплата ціни відступлення права вимоги за договором факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021 без ПДВ. 07.09.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» (кредитор) та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (новий кредитор) укладено договір факторингу відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 (далі договір відступлення права вимоги), відповідно до умов якого згідно в порядку та на умовах, визначених договором кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором (п. 1.1. договору відступлення права вимоги). Пунктом 1.2. договору відступлення права вимоги передбачено, що в дату підписання цього договору відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони кредитора за кредитним договором. Згідно з п. 1.6. договору відступлення права вимоги у дату відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув усіх прав кредитора щодо боржників, зазначених у додатку 1 до цього договору. Пунктом 6.1. договору відступлення права вимоги встановлено, що договір набирає силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» права вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за вказаним договором на момент переходу права вимоги становить 19 545 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6000 грн, заборгованість по процентам у сумі 13 545 грн. Відповідно до копії вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором від 13.06.2025 вх. № б/н представником ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» повідомило [PERSON] про перехід до ТОВ «Фк Айкон Дебт Коллекшн» права вимоги заборгованості за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021. Верховний Суд України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 сформував правову позицію, відповідно до якої боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Враховуючи викладене суд доходить висновку, що представником позивача доведено перехід права грошової вимоги за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021 від первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» до позивача ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн». Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~1054\~ЦК України\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 1441345, наданою представником позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021 станом на 12.06.2025 становить 19545 грн та складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 6000 грн та простроченою заборгованістю за процентами в сумі 13545 грн. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021, яка становить 6000 грн. Стосовно позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Як вже було встановлено судом, відповідно до умов кредитного договору № 1441345 від 10.01.2021 кредит надається строком на 30 днів, також умовами договору передбачено автопролонгацію строку кредитування на 15 днів. Відомості про продовження строку дії кредитного договору після закінчення строку кредиту, з урахуванням автопролонгації, позивачем суду не надані та в матеріалах справи відсутні. Вимоги про стягнення заборгованості за пенею за прострочення виконання зобов`язання у строки позивачем не пред`явлено. Отже, згідно з умовами кредитного договору, з урахуванням встановленого умовами кредитного договору строку кредитування 30 днів, а також автопролонгації на додатковий строк 15 днів, позичальник мав сплатити відсотки за користування кредитом у період з 10.01.2021 (дата видачу кредиту) по 23.02.2021 (45 день строку кредитування) включно за ставкою 1,90 % на день від суми кредиту в розмірі 5130 грн (45 днів х 114 грн (1,9 % від 6000)). Проте позивачем також нараховано відповідачу заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 8415 грн поза межами строку дії договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, що узгоджується з позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України. Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Отже, після спливу визначеного договором строку кредитування з урахуванням автопролонгації 23.02.2021, позивач, як і первісний кредитор, не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021 підлягає частковому задоволенню, а саме: у сумі 5130 грн за період з 10.01.2021 по 23.02.2021 включно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (56,95 %). Згідно з ч. 3\~ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи суд також враховує практику Верховного Суду, а саме те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2025 між ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» в особі директора Соколенко С.О. та адвокатом Пархомчуком С.В. укладено договір №09/07/2025 про надання правової допомоги (далі договір про надання правової допомоги), відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором (п. 1.1. договору про надання правової допомоги). Відповідно до п. п. 3.1., 3.2., 3.3. договору про надання правової допомоги вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата) та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Фактичні витрати адвоката, пов`язані з наданням правової допомоги за цим договором за умови надання документів, що підтверджують ці витрати, сплачуються клієнтом адвокату понад узгоджену суму гонорару додатково. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду копію акту про отримання правової допомоги від 15.09.2025, згідно з яким адвокатом Пархомчуком С.В. надано ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» правничу допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 1441345 від 10.01.2021 загальною вартістю 10500 грн з детальним описом виконаних адвокатом робіт. Також представником позивача надано суду копію платіжної інструкції № 995 від 15.09.2025, відповідно до якої ТОВ «Айкон Дебт Коллекшн» сплачено на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 10500 грн. Призначення платежу: оплата за правничу допомогу згідно з договором про надання правової допомоги від 09.07.2025, згідно з рахунком 15.09.2025-9, без ПДВ. Беручи до уваги складність цієї справи, виконану адвокатом роботу, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин цієї справи, а також з огляду на відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу у цій справі, суд доходить висновку, що вказані витрати, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (56,95 %). Враховуючи викладене,

Outcome: partial