Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Адвокат Головашич Юлія Олександрівна звернулася до Сторожинецького районного суду Чернівецької області в інтересах [PERSON] із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що 05.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 61616, яким стягнуто з позивача [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» кредитну заборгованість у сумі 40 083 грн. 31 коп. 03.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64346279 щодо примусового виконання виконавчого напису № 61616, виданого 05.10.2020. Виконавчий напис було вчинено про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором № 2006135188 від 07 жовтня 2013 року (строк кредиту 36 місяців). Вважає, що вищезазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства. У зв`язку з цим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 61616 від 05.10.2020, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 40 083, 31 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] та його представник Головашич Ю.О. в судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що приватним нотаріусом Житомирськогоміського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 61616 від 05.10.2020, за яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 41 083, 31 грн. з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», які є заборгованістю за кредитним договором. З копії постанови ВП № 64346279 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 61616, виданого 05.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 41 083, 31 грн. З копії постанови ВП № 64346279 від 06.08.2025 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у ФОП [PERSON] , та здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20 % доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням. Згідно з копією договору про надання споживчого кредиту № 2006135188 від 07.10.2013, ПАТ «ОТП Банк» надало [PERSON] споживчий кредит на загальну суму 25 000, 00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною, а також виконувати інші умови договору. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що позивач вважає, що виконавчий напис був вчинений з порушенням норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Щодо вирішення позовних вимог по суті, суд зазначає про таке. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Статтею88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5, у якому Главою 16 Розділу ІІ передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з пунктом 1.1 вказаної Глави, для стягнення грошових сум, витребування від боржника майна або про витребування об`єкта довірчої власності у довірчого власника, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Положеннями пункту 1.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості, іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а в разі виконавчого напису на договорі про встановлення довірчої власності - виконання боржником свого зобов`язання; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до положень пункту 3.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі України «Про нотаріат» та у Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений положеннями підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). Як було встановлено судом вище, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172 у редакції зі змінами внесеними постановою № 662, якою Порядок доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин». Відповідно п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишеною без змін ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, відповідно до якої постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині пунктів 1 та 2. Згідно з правовим висновком викладеним у пункті 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17, таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, суд доходить висновку, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № 61616 від 05.10.2020 не врахував, що постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в судовому порядку визнана незаконною та нечинною в частині. Приватний нотаріус не врахував, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам стосуються лише договорів, які посвідчені нотаріально, та повинні подаватися в оригіналі разом з документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тому в даному випадку нотаріус повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат», оскільки пункт 2 Переліку № 1172 не стосується кредитного договору, який укладений між сторонами у справі у простій письмовій формі. З огляду на викладене вище суд вважає, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві є достовірними, підтверджені належними письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Головашич Юлії Олександрівни в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір із застосуванням коефіцієнту 0,8 у сумі 968, 96 грн., оскільки позовна заява подана в електронній формі. Щодо вимоги позивача про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Отже, до складу витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження надання позивачу правничої (правової) допомоги до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5394 від 27.02.2019, згідно з яким адвокат Головашич Юлія Олександрівна має право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги позивачу адвокатом Головашич Ю.О. на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги б/н від 21.08.2025, а також договір про надання правничої допомоги б/н від 21.08.2025. Проте, суд вважає, що позивачем не доведено належним чином факту понесення ним витрат на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи не додано переліку виконаних робіт та їх вартості, акту виконаних робіт (наданих послуг), підписаного сторонами, та доказів на підтвердження отримання адвокатом Головашич Ю.О. від позивача [PERSON] гонорару (винагороди) за надання правової допомоги, адже відповідно до п. 4.4 договору про надання правничої допомоги б/н від 21.08.2025 факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, а відповідно п. 4.5 договору про надання правової допомоги б/н від 21.08.2025 клієнт сплачує кошти у 3-денний термін з моменту отримання акту наданих послуг. За таких обставин суд вважає, що вимога позивача про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Outcome: partial