Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

02.07.2025 представник позивача, адвокат Шевчук Юрій Іванович, звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що [INFO] померла [PERSON] , мати позивачки - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку у розмірі 2,8406 га, розміщеної в територіальних межах Узинської міської Ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Держаного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ № 406884. Спадщину після смерті матері прийняли три спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] , шляхом подання до нотаріальної контори відповідних заяв, та [PERSON] , згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України. За [PERSON] та [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування по 1/3 частині вказаної земельної ділянки на підставі рішення суду від 10.10.2016 у справі № 357/8985/16-ц. [PERSON] своє право на 1/3 частину вказаної земельної ділянки не оформив і не зареєстрував та [INFO] у віці 59 років помер. [PERSON] прийняла спадщину після смерті брата - [PERSON] , шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви, на підставі якої було заведено спадкову справу № 69/2005, інші спадкоємці відсутні. Однак, нотаріусом було винесено постанову, якою відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, а саме: 1/3 частину земельної ділянки у розмірі 2,8406 га, з кадастровим номером: 3220410500:05:012:0036, розміщеної в територіальних межах Узинської міської Ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої був її син, померлий [INFO] [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Тому просив у судовому порядку визнати за [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON] , який помер [INFO] право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 2,8406 га, розташованої в територіальних межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої був син [PERSON] , судові витрати залишити за позивачем. 07.07.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 05.08.2025 - 09:30. 05.08.2025 судом постановлено ухвалу, про витребування у державного нотаріуса Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Лесі Вікторівни належним чином завіреної копії спадкової справи № 69/2025 (номер у спадковому реєстрі: 74009453)\~ та\~ Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти) щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , та про відкладення підготовчого засідання на 16.09.2025-14:00. 26.08.2025, на виконання ухвали суду від 05.08.2025, Узинською державною нотаріальною конторою подано належним чином завірену копію спадкової справи № 69/2025 з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 16.09.2025 справу було знято з розгляду, а підготовче засідання перенесено на 07.10.2025-14:00, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі. 07.10.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду матеріалів поданих на виконання ухвали суду, про залучення у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору,\~ - [PERSON] , та про відкладення підготовчого засідання на 11.11.2025- 11:30 згідно п.2 ч.2 ст. 198 ЦПК України. 11.11.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття додаткового доказу, поданого представником позивачки 14.10.2025. 11.11.2025 судом постановлено ухвалу, про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 25.11.2025-15:30. 25.11.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та згідно ч.1 ст. 224, ч.6 ст. 259 ЦПК України, відкладення ухвалення та проголошення судового рішення на 05.12.2025 12:30. Позивачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, її представник адвокат Шевчук Юрій Іванович подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судові витрати просив залишити за позивачем. Відповідач - Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника Узинської міської ради за наявними у матеріалах справи документами. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, заяви щодо спору та з процесуальних питань до суду не подала. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , являється сестрою [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] у віці 59 років у місті Узин Київської області, що підтверджено матеріалами справи: копією паспорта позивачки, копією свідоцтва про народження\~ Серії [NUMBER] від 02.04.1957, копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 30.08.1975, копією довідки Узинської міської ради від 28.11.2024 за № 11-14-2703, копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 01.11.2024, Витягом з реєстру Узинської територіальної громади від 04.12.204 за № 2024/014617510, копією довідки Виконавчого комітету Узинської міської ради від 01.06.2016 за № 02-21-22/1873. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у справі № 357/8985/16-ц, провадження № 2/357/3549/16, яке набрало законної сили 21.10.2016, з урахуванням ухвали суду від\~ 24.11.2016, задоволено позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме:\~ визнано за [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), в порядку спадкування за законом, право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 2,84055 в умовних кадастрових гектарах, кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в територіальних межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області,\~ право на яку належало померлій [INFO] [PERSON] згідно рішення Узинської міської ради 22 сесії 5 скликання від 18.11.2008 року № 22-225 на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 406884; визнано за [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) в порядку спадкування за законом, право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 2,84055 в умовних кадастрових гектарах, кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в територіальних межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області,\~ право на яку належало померлій [INFO] [PERSON] \~ згідно рішення Узинської міської ради 22 сесії 5 скликання від 18.11.2008 року № 22-225 на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 406884. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням суду встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя жодних заповітів не складала, після її смерті залишилась спадщина, до якої входить спадкове майно: земельна ділянка площею 2,8406 га, кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в територіальних межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області Спадкоємцями за законом на майно померлої [PERSON] є її діти: [PERSON] , яка прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини 24.10.2006 до Узинської міської державної нотаріальної контори, [PERSON] , яка прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини 24.10.2006 до Узинської міської державної нотаріальної контори та [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований разом зі спадкодавцем за однією адресою. З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ №406884,\~ Витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.06.2025 за № НВ-9968636292025 та з Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.10.2025 за № 7259018 вбачається, що земельній ділянці площею 2,8406 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського\~ виробництва, що розташована за адресою: Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області, присвоєно кадастровий номер кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036 та 18.05.2018 державним реєстратором Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області Олійник Іриною Юріївною прийняті рішення № 26278159 та № 26278194, на підставі рішення суду у справі № 357/8985/16-ц, яким зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині за кожною. З матеріалів спадкової справи № 69/2025 та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , вбачається, що 01.05.2025 до державного нотаріуса Узинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (1/3 частини земельної ділянки площею 2,8406 га, розташованої в територіальних межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої був син [PERSON] ), звернулася [PERSON] , [INFO] , 01.05.2025 державним нотаріусом на підставі вказаної заяви було відкрито спадкову справу, 24.06.2025 за № 345/02-31 винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, після померлого брата, у зв`язку з\~ тим, що [PERSON] , прийняв спадщину (1/3 частину земельної ділянки площею 2,8406 га, розташованої в територіальних межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) після померлої [INFO] [PERSON] , але не оформив свої спадкові права. З копії довідки Узинської міської ради від 28.11.2024 за № 11-14-2703 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та за вказаною адресою на день його смерті [INFO] інші особи не були зареєстровані та не проживали разом із ним. З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.05.2025 за № 81008314, Інформаційної довідки за Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 01.05.2025 за № 81008344 вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право на спадщину не видавалися, заповіти та спадкові договори відсутні. Таким чином, після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем його майна є [PERSON] , [INFO] , яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Встановлено, що третя особа [PERSON] ,\~ [INFO] , яка зареєстрована\~ за адресою: [ADDRESS] , заяву про прийняття спадщини після брата, померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , до нотаріальної контори не подала, отже спадщину не прийняла, також, у суду відсутні відомості щодо інших спадкоємців останнього. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням\~ є\~ перехід прав та обов`язків (спадщини) від\~ фізичної\~ особи,\~ яка\~ померла\~ (спадкодавця),\~\~ до\~\~ інших\~\~ осіб (спадкоємці). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України,\~ у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як зазначено вище у рішенні, заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] подала лише [PERSON] та державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі на земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п.3.3) зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. У даному випадку, спадкодавець -\~ [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , а саме: 1/3 частину земельної ділянки площею 2,8406 га, розташованої в територіальних межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), однак не оформив свої спадкові права та не здійснив державну реєстрацію щодо права власності на вказане нерухоме майно. Отже, [PERSON] , в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину після смерті матері, з огляду на що спірне майно, яке складається з 1/3 частини земельної ділянки площею 2,8406 га, кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036, входить до спадкової маси, яка залишилась після його смерті. Відсутність свідоцтва про право на спадщину на вказане майно на ім`я [PERSON] , в силу вимог ч.3 ст. 1296 ЦК України, не позбавляє його спадкоємців права на спадщину. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.10.2019, у справі №\~ № 289/1818/16-ц, провадження № 61-17763 св 18. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц зроблено висновок, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Також, у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Прецедентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Ст. 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Згідно із ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства:\~ «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка сплатила при подачі позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн та її представник заявив клопотання про залишення даних витрат за позивачкою без відповідного відшкодування.

Outcome: approved