Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , державний реєстратор Другої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Матвієнко Вікторія Геннадіївна про скасування права власності та знесення самочинно збудованого нерухомого майна, в якому позивач просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 0,050 га., кадастровий номер: 1221411000:01:172:0201, Дніпропетровська область, Дніпровський район, Підгородненська міська рада, с/т «Черешня», земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,050 га., цільове призначення 2.2, категорія земель: Землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для ведення садівництва, яка належить [PERSON] , на підставі Договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. від 24 квітня 2020 року, право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 36333115 від 24 квітня 2020 року шляхом відновлення межових знаків та звільнення земельної ділянки; винести рішення, яким зобов`язати лія [PERSON] провести перебудову об`єкта нерухомого майна, а саме демонтувати будівлю «Б» господарча будівля за власний рахунок та ліквідувати септик-вигрібну яму для збору каналізаційних/побутових відходів, що знаходяться на земельній ділянці Позивача; визнати протиправним та скасувати Рішення Державного реєстратора Матвієнко Вікторії Геннадіївни, Друга Державна нотаріальна контора, Дніпровський міський нотаріальний округ Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 69111273 від 01.09.2023 р., відповідно до якого зареєстровано право приватної власності на Дачний будинок (загальна площа (кв.м): 39.6, житлова площа (кв.м): 26.8, Опис: А- 2- дачний будинок, пг-погріб, а-ганок, Б господарча будівля, В навіс, Д- навіс, Е-навіс, №1-2- огорожі, споруди, 1 замощення, під номером 77 за адресою: Дніпропетровська область. Дніпровський район (Дніпропетровський р-н), Підгородненська міська рада, с/т «Черешня», за попереднім власником, фізичною особою [PERSON] , а згодом за Відповідачем, лієм [PERSON] ; скасувати запис про реєстрацію права власності, внесений на підставі Рішення Державного реєстратора Матвієнко Вікторії Геннадіївни, Друга дніпровська державна нотаріальна контора, Дніпровський міський нотаріальний округ Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер відомостей про речове право 51572895 від 01 вересня 2023 року та запис про реєстрацію права власності, внесений на підставі Рішення Державного реєстратора Матвієнко Вікторії Геннадіївни, Друга Державна нотаріальна контора, Дніпровський міський нотаріальний округ Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 54997971 від 14 травня 2024 року, відповідно до яких зареєстровано право приватної власності на дачний будинок (загальна площа (кв.м): 39.6, житлова площа (кв.м): 26.8, Опис: A-2-дачний будинок, пг-погріб, а-ганок, Б-господарча будівля, В-навіс, Д-навіс, Е-навіс, №1-2- огорожі, споруди, І замощення, під номером 77 за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район (Дніпропетровський р-н), Підгородненська міська рада, с/т «Черешня», за попереднім власником, фізичною особою [PERSON] , а згодом за [PERSON] ; стягнути з відповідача витрати по справі, а саме: 4844 грн. 80 коп. суму судового збору, 20000 грн. послуги на юридичну допомогу, 800 грн. послуги інженера землевпорядника. Представник відповідача надала суду відзив на позов, в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію мотивував тим, що позовна заява є безпідставною, оскільки відповідач не використовує частину земельної ділянки, яка є власністю позивача, не перешкоджає позивачу в користуванні його земельною ділянкою, оскільки взагалі відсутні накладення меж земельної ділянки, яка йому належить на праві власності на межу земельної ділянки позивача. Крім того зазначає, що ані відповідач, ані колишній власник земельної ділянки [PERSON] не розміщують та не розміщували на земельній ділянці позивача будь яких споруд та зокрема вигребу. Вигріб для обслуговування дачного будинку, а також господарча будівля літера «Б» розташовані на земельній ділянці відповідача та дані об`єкти повністю відповідають всім нормам чинного законодавства. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що на території відповідача розташована споруда відстань від якої до суміжної ділянки складає менше метру, а тому обслуговування такої господарчої будівлі відповідачем неможливе, оскільки через малу відстань можливе порушення кордонів встановлених між земельними ділянками. Представник позивача наголошує, що вхід на чужу територію без дозволу, розцінюється, як порушення прав власника на користування своєю власністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала поданий цивільний позов, просила його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши учасників судового засідання, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] була власником земельної ділянки, кадастровий номер 1221411000:01:172:0201, площею 0,041 га. Дата державної реєстрації земельної ділянки: 27 серпня 1996 року адреса: Дніпропетровська область, Дніпровський район, тг. Підгородненська, садівниче товариство «Черешня» (територія Підгородненської міської ради), земельна ділянка 77, цільове призначення ділянки: землі сільськогосподарського призначення, для садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 вересня 2023 року, індексний номер 69111273 за [PERSON] зареєстроване право власності на дачний будинок [ADDRESS] . Загальна площа (кв.м): 39.6, житлова площа (кв.м): 26.8, Опис об`єкта нерухомого майна: А-2 - дачний будинок, пг - погріб, а - ганок, Б - господарча будівля, В, Г, Д Е - навіси, Х 1-2 - огорожі, споруди, І - замощення. Згідно акту виносу меж земельної ділянки в натуру від 05 квітня 2023 року, складеного інженером- геодезистом Нікологорським С.О. щодо земельної ділянки належної [PERSON] в натуру винесені координати ділянки, інженерно-геодезичні розмічувальні роботи з визначення межі земельної ділянки виконані з дотриманням чинного законодавства та заданої точності побудов і вимірювань. Зазначеним актом не зафіксовано порушень законодавства України власником земельної ділянки, а також порушень прав власників суміжних земельних ділянок. Згідно відповіді на адвокаський запит №1191-ц/2023 від 21 серпня 2023 року інженер-геодезист [PERSON] , який проводив польові топографічно-геодезичні роботи земельних ділянок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, тг. Підгородненська, садівниче товариство «Черешня» (територія Підгородненської міської ради), земельна ділянка 43, надав відповідь про те, що накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером 1221411000:01:172:0194 на ділянку з кадастровим номером 1221411000:01:172:0201 відсутнє. У них є спільна межа довжиною 15,60 метрів (та частково йде по металевій огорожі). 14 травня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, який був посвідчений державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №5-720. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] безоплатно передала в дар [PERSON] належні їй земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та дачний будинок, який знаходиться на зазначеній земельній ділянці. Згідно матеріалів справи господарча будівля -літера «Б», яка розташована на земельній ділянці, за вищезазначеною адресою є власністю відповідача [PERSON] та розташована на земельній ділянці, яка належить відповідачу [PERSON] що підтверджується наступними доказами: -технічним паспортом на спірний дачний будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] від 21 серпня 2023 року, відповідно до якого визначено рік спорудження дачного будинку, погребу, ганку, господарчої будівлі «1990 рік». Схематичним планом визначено місцерозташування дачного будинку - літера А-2, біля проїзду вдовж [ADDRESS] , а також розташування земельної ділянки відповідача - № 77 і ділянки позивача - № 43. -актом проведеної інвентаризації 21 серпня 2023 року, згідно якого, усі будівлі і споруди, що входять до складу об`єкта інвентаризації побудовані і збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Добудовані на території дачного будинку: погріб літ.пг, ганок літ.а, навіси літ.В, Г, Д, Е, огорожі, споруди літ. 1-2, замощення літ.І - підпадають під перелік п. 6 Постанови КМУ №406 від 07 червня 2017 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», тому не потребують документів, що дають право на їх будівництво та після закінчення будівництва ці об`єкти не підлягають прийняттю в експлуатацію. Опис та склад об`єкта інвентаризації наведений у технічному паспорті. Під час інвентаризації об`єктів, які відповідно до Інструкції вважаються об`єктами самочинного будівництва, не виявлено. -планом землекористування садівниче товариство «Черешня», яким визначено місцерозташування земельної ділянки відповідача - № 77 - вдовж [ADDRESS] (вдовж якої розташовано дачний будинок відповідача літ. А та вигріб для обслуговування будинку відповідача) та земельної ділянки позивача-№ 43 вдовж [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення відповідачем [PERSON] перешкод позивачу [PERSON] у користуванні його земельною ділянкою, оскільки накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером 1221411000:01:172:0194 на ділянку з кадастровим номером 1221411000:01:172:0201 відсутнє. Щодо вимоги про перебудову об`єкта нерухомого майна, а саме, демонтажу будівлі «Б» (господарча будівля) та ліквідації септику-вигрібної ями для збору каналізаційних/побутових відходів, що знаходяться на земельній ділянці позивача, суд зазначає наступне. Згідно п. 6.1.41 при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємо - узгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25. Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 323/266/18-ц за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16, 391 ЦК України, статті З ЦПК України, згідно з якими власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати виграти, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Під істотним порушенням будівельних норм і правил, з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. На підставі аналізу зазначених положень, самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Судом встановлено, що позивачем не надано допустимих та належних доказів, які обґрунтовують, які конкретно права позивача порушуються об`єктом (септик-вигрібною ямою для збору каналізаційних/побутових відходів) та господарчою будівлею - літера Б, що розташовані на території земельної ділянки, належної відповідачу, а тому відсутні підстави для знесення даного нерухомого майна. Вимога позивача щодо про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Матвієнко Вікторії Геннадіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 69111273 від 01 вересня 2023 року не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №323/266/18-ц право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України). Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Згідно зазначених положень законодавства, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших_ юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. Саме такі висновки викладені у постанові Великою Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 12/115гс19. Отже, побудова об`єкта нерухомості з істотним порушенням будівельних норм та правил є самостійною ознакою самочинного будівництва, а виникнення на нього права власності не позбавляє права зацікавленої особи, права якої порушено, на знесення такого будівництва та обов`язку особи, що здійснила таке будівництво його знесення при порушені прав інших осіб та при неможливості його перебудови. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно абзацу 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Згідно п. 80 Порядку державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, також може проводитися на підставі документів, передбачених. статтею 31 3акону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо у відомостях про адресу завершеного будівництвом об`єкта, передбаченого цим пунктом, відсутні необхідні реквізити адреси, передбачені частиною четвертою статті 263 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», застосовуються пункти 77 або 79 цього Порядку. Якщо у відомостях про завершений будівництвом об`єкт, передбачений цим пунктом, відсутні необхідні відомості про нерухоме майно, передбачені пунктом_29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, застосовується пункт 77 цього Порядку в частиш отримання відомостей про технічні характеристики завершеного будівництвом об`єкта. Згідно частин 1, 4, п. 81 Порядку у разі коли право власності на закінчений будівництвом об`єкт відповідно до договору або закону набувається іншими особами, відмінними від замовника будівництва, або відповідно до договору набувається у спільну власність замовником будівництва та іншими особами, державному реєстратору подається відповідний договір, що передбачає набуття права власності на закінчений будівництвом об`єкт іншою особою, відмінною від замовника будівництва, або набуття права спільної власності замовника будівництва та іншої особи, чи у випадках, передбачених законом, інший документ, що підтверджує факт набуття права власності іншою особою, відмінною від замовника будівництва. У разі участі особи у діяльності кооперативу документом, що підтверджує набуття у власність кооперативу завершеного будівництвом об`єкта є видана є видана таким кооперативом довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі. Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в Постанові від 15 січня 2021 року по справі №1540/3952/18 індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судому постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №623/214/17. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що право власності на дачний будинок було зареєстровано на підставі документів та за процедурою, передбаченою законодавством України. Факт реєстрації права власності на дачний будинок, будівництво якого завершено у 1990 році - до купівлі позивачем суміжної ділянки - 24 квітня 2020 року, не порушує права та інтереси позивача, а позивачем не доведено зворотнього. Судом встановлено, що позивачем не надано, будь яких, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем без відшкодування.

Outcome: dismissed