Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.04.2015 року. 08 вересня 2024 року у зазначеному будинку сталося залиття квартири [ADDRESS] , внаслідок чого було пошкоджено коридор загальною площею 3,7 м?. Під час огляду квартири комісією встановлено пошкодження стелі (водоемульсійне покриття) та стіни (шпалери). Над квартирою [ADDRESS] . Як убачається з акта залиття від 11 вересня 2024 року, затвердженого начальником МКП «УК «Житло-Гарант» Мальченком В. В., причину залиття достеменно не встановлено, оскільки мешканці квартири [ADDRESS] не надали доступ для обстеження сантехнічного обладнання. Комісія зазначила, що течія припинилася без перекриття стояків водопостачання, у зв`язку з чим імовірною причиною залиття є необережне користування сантехнічним обладнанням мешканцями квартири [ADDRESS] , розташованої над квартирою [ADDRESS] . Зі слів сусідів позивачці стало відомо, що в квартирі [ADDRESS] у коридорі розташована пральна машина, яка могла стати причиною залиття. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 781 від 15 жовтня 2024 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення пошкоджень, становить 8 905,40 грн. Позивач у добровільному порядку зверталася до власниці квартири [ADDRESS] [PERSON] з проханням відшкодувати завдану шкоду або самостійно провести ремонтні роботи, проте отримала відмову. Витрати, пов`язані із залиттям квартири, становлять: 670 грн за складання акту про залиття квартири; 10 000 грн за виготовлення висновку експерта; 8 905,40 грн вартість матеріальної шкоди, завданої залиттям. Загальна сума майнової шкоди становить 19 575,40 грн. Крім того, позивачка вважає, що їй завдано моральну шкоду в сумі 10000 грн., оскільки залиття квартири призвело до душевних та психічних страждань, порушення нормального ритму життя, вимушених незручностей і неможливості користування своїм житлом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2024 справа розподілена судді Королю О.П. На підставі ухвали суді [PERSON] від 05.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття її квартири, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 29.05.2025 року №1148/0/15-25 [PERSON] звільнено\~з посади\~судді Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно з наказом голови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2025 року №37-к, виданим на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 29.05.2025 року №1148/0/15-25, [PERSON] відраховано зі штату Вінницького міського суду Вінницької області з посади судді 29.05.2024 року. Таким чином, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №127/38872/24. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2025 справа розподілена судді Сичуку М.М. Ухвалою суду від 11.06.2025 року прийнято до провадження цивільну справу № 127/38872/24, розгляд справи вирішено провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. 28.07.2025 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву, що був поданий представником відповідача [PERSON] [PERSON] , в якому просив відмовити, вважає його безпідставним і необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено жодного з елементів складу цивільно-правового делікту. Зі змісту відзиву представником відповідача зазначено, що станом на 08.09.2024 у квартирі відповідача, протягом кількох днів ніхто не проживав, вода була перекрита, побутова техніка не працювала. Про факт залиття відповідач дізналася лише після повідомлення позивача. Після повернення додому відповідач не виявила жодних ознак залиття, сантехнічне обладнання було справним. Відповідач звернулася до позивача з пропозицією оглянути квартири спільно, однак позивач від зустрічі відмовилась. Матеріали справи містять два різних Акти про залиття від 11.09.2024, які відрізняються між собою за змістом, що викликає сумнів у достовірності обох документів. Один з них не містить висновку про причину залиття, інший містить лише припущення про можливе «необережне користування сантехнічним обладнанням мешканцями квартири [ADDRESS] ». Водночас зазначено, що причину залиття не встановлено, доступ до квартири відповідача нібито не було надано, хоча, як стверджує відповідач, працівники МКП «УК Житло-Гарант» були допущені до квартири, але не здійснили належного огляду сантехнічного обладнання. Крім того, у матеріалах справи відсутні інші належні й допустимі докази, які б підтверджували протиправну поведінку відповідача, причинний зв`язок між її діями та завданою шкодою або наявність вини відповідача. Посилання позивача на Акт як єдиний доказ є безпідставним, оскільки зазначений документ не встановлює фактичних обставин залиття, не містить підтвердження участі відповідача у складанні акта, не фіксує факту огляду її сантехнічного обладнання. Позивачем не доведено жодного з елементів складу цивільно-правового правопорушення: протиправна поведінка відповідача не встановлена; причинний зв`язок між поведінкою відповідача і шкодою не доведено; вина відповідача відсутня. Таким чином представник відповідача вказує на те, що підстави для відшкодування шкоди відсутні. Також вказує на безпідставність вимог позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення, що є обов`язковою передумовою для її відшкодування. Позивачем не подано жодних доказів, які б підтверджували факт моральних страждань або їх розмір. Розрахунок моральної шкоди у 10 000 грн є довільним і нічим не обґрунтованим. З урахуванням викладеного, представник відповідача вважає позовні вимоги [PERSON] недоведеними та необґрунтованими. Надані позивачем докази не підтверджують наявність протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між її діями та заявленою шкодою, а також не містять підстав для відшкодування моральної шкоди. Відповідь на відзив представником позивача подано до суду 21.08.2025, в якому вказує на те, що позовні вимоги полягають у стягненні з відповідача на користь позивача 19 575,40 грн матеріальної шкоди, 10 000 грн моральної шкоди, 8 000 грн витрат на правничу допомогу та 1 211,20 грн сплаченого судового збору. На думку представника позивача, твердження відповідача, викладені у відзиві, щодо заперечення факту своєї вини, зокрема посилання на несвоєчасне повідомлення про залиття, відсутність ознак залиття та відсутність доказів протиправних дій, є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами. Посилання відповідача на те, що вона не проживає за адресою, зазначеною у відзиві, та не має там технічних засобів, які могли б спричинити залиття, не має правового значення для вирішення спору, оскільки залиття відбулося у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] , а не за адресою, на яку посилається відповідач. Позивач дійсно повідомила відповідача про факт залиття не одразу, оскільки не мала її контактного номера, який вдалося отримати лише через сусідів. 13.09.2024 року позивач зв`язалася з відповідачем через застосунок "Viber" із вимогою відшкодувати завдану шкоду, однак отримала відмову. Ця обставина підтверджується скріншотами листування, посвідченими у встановленому законом порядку. Відповідно до практики Верховного Суду (постанови від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 15.07.2022 у справі №914/1003/21), електронні повідомлення, у тому числі Viber-листування, визнаються належними та допустимими доказами. Факт залиття квартири підтверджується актами від 11.09.2024 року, складеними комісією МКП «УК «Житло-Гарант» та затвердженими начальником підприємства Мальченком В.В. Згідно з актами, течія припинилася самостійно, без перекриття стояків, що свідчить про ймовірне необережне користування сантехнічним обладнанням мешканцями квартири [ADDRESS] , яка розташована над квартирою позивача. Відповідач не надала доступу до своєї квартири для проведення обстеження сантехнічного обладнання, що свідчить про її неправомірну бездіяльність. Верховний Суд у постанові від 12.11.2018 у справі №753/20314/15-ц підтвердив, що акт про залиття, складений комісією відповідно до наказу Держжитлокомунгоспу №76, є належним доказом навіть за відсутності підпису особи, яка вчинила залиття. Позивач також подала до матеріалів справи висновок експерта [PERSON] №781 від 15.10.2024 року, складений відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України. Висновок підтверджує, що пошкодження у квартирі [ADDRESS] спричинені дією води (залиттям), а відтак є належним і допустимим доказом. Таким чином, наявні у справі докази свідчать про те, що саме дії (бездіяльність) відповідача спричинили залиття квартири позивача, у зв`язку з чим на відповідача покладається обов`язок відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду в повному обсязі. Факт завдання моральної шкоди підтверджується обставинами справи: позивач тривалий час не могла повноцінно користуватися житлом, була вимушена здійснювати ремонтні роботи та зазнала значного психологічного дискомфорту. Відповідач не надала жодних належних та допустимих доказів на спростування наведених обставин. З огляду на викладене, позовні вимоги підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а доводи відповідача, викладені у відзиві, є необґрунтованими. На підставі наявних доказів представник позивача просить суд визнати заперечення відповідача безпідставними та задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача адвокат Крижанівський В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала наявний в матеріалах справи відзив на позовну заяву в якому висловлено позицію відповідача, яка проти задоволення позовних вимог заперечує та просить у їх задоволенні відмовити. Суд, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, вислухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями ст.ст.15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2015 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав від 16.04.2015 року (а.с. 9-13). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.14) 08.09.2024 року в квартирі [ADDRESS] трапилося затоплення коридору площею 3,7 м?. За результатами огляду квартири встановлено пошкодження стелі (водоемульсійне покриття) та стіни (шпалери). Над квартирою [ADDRESS] . Причину затоплення не встановлено: мешканці квартири [ADDRESS] не надали доступ для обстеження сантехнічного обладнання, а течія води припинилася без перекриття стояків водопостачання. Комісія МКП «УК «Житло-Гарант» зазначила, що імовірною причиною затоплення могло бути необережне користування сантехнічним обладнанням мешканцями квартири [ADDRESS] (акт від 11.09.2024 року) (а.с. 16). Згідно акту про залиття квартири [ADDRESS] від 11.09.2024, складеного комісією МКП «УК «Житло-Гарант», вбачається, що акт складено про те, що 08.09.2024 в будинку [ADDRESS] у квартирі [ADDRESS] трапилося залиття коридору затоплення коридору площею 3,7 м?. При огляді квартири встановлено пошкодження стелі (водоемульсійне покриття) та стіни (шпалери). Причину залиття не встановлено, мешканці квартири [ADDRESS] не надали доступ для обстеження сантехобладнання, течія була призупинена без перекриття стояків водопостачання (а.с.31). За висновком судової будівельно-технічної експертизи №781 від 15.10.2024 року, вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення пошкоджень становить 8 905,40 грн. Позивачем також зазначено інші витрати на складання акту та виготовлення експертного висновку, загальна сума матеріальної шкоди 19 575,40 грн. (а.с. 17-30). Таким чином, судом встановлено і визнається сторонами по справі, що 08.09.2024 відбулися залиття квартири квартири [ADDRESS] , власником якої є позивачка. Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до вимог ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Положеннями ст.ст.319, 321 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить. Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина у заподіянні шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження факту залиття квартири позивачкою надано два акти про залиття від 11.09.2024, з яких встановлено, що дійсно відбулося залиття квартири позивачки, однак причина залиття не відома. Водночас відповідач наголошує, що на момент події 08.09.2024 року у квартирі [ADDRESS] ніхто не проживав, вода була перекрита, а вся побутова техніка, включно з пральною машиною, не працювала. Про факт затоплення відповідач дізналася лише у липні 2025 року через свого представника. Відповідач пропонувала зустрітися з позивачем та сусідами з квартири [ADDRESS] для з`ясування обставин, оскільки ремонтні роботи в цій квартирі могли бути причиною затоплення, проте позивач від зустрічі відмовився. Доступ до квартири [ADDRESS] для обстеження надано не було. Огляду сантехнічного обладнання не проводилося, акт про залиття містить лише припущення щодо можливої причини затоплення, але не підтверджує факту протиправної поведінки відповідача. Фактично, ніякі об`єктивні докази причинного зв`язку між поведінкою відповідача та шкодою, заподіяною квартирі [ADDRESS] , у матеріалах справи не надано. Також не встановлено складу цивільно-правового делікту, який є підставою для відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. За змістом зазначених актів вбачається, що комісією не було проведено огляд квартири поверхом вище, а саме квартири [ADDRESS] , на предмет можливого витоку води із цієї квартири. Відтак, на думку суду, дані акти мають лише припущення, щодо можливого витоку води із джерела, що знаходиться в вище розташованій квартирі [ADDRESS] , але не констатує такий факт, оскільки у комісії був відсутній доступ до цієї квартири. Відповідно до п.п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом № 76 від 17.05.2005 року Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства (далі - Правила), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток № 4). За змістом додатку № 4 Правил, який визначає форму акту про залиття, в такому акті зазначається наслідки та причини залиття квартири, висновки комісії, з актом ознайомлюються мешканці квартир, вказаний акт затверджується начальником ЖКП. Із змісту актів від 11.09.2024 року вбачається, що вони фактично не відповідають вимогам п.п.2.3.6 та додатку № 4 Правил, так як власник квартири [ADDRESS] відповідач [PERSON] із змістом вказаних документів не була ознайомлена, про що свідчить відсутність її підпису в акті; не зазначено висновки комісії за наслідками обстеження. Доказів направлення цього акту на адресу відповідача до справи не надано. Зі змісту акту одного акту (а.с 16) причину залиття не встановлено, мешканці квартири [ADDRESS] не надали доступ для обстеження сантехобладнання, течія була призупинена без перекриття стояків водопостачання. Звернень від мешканців квартири [ADDRESS] на протікання інженерних мереж на диспетчерську МКП «УК «Житло-Гарант» та ВМКП Вінницяміськліфт не надходило. Комісія МКП «УК «Житло-Гарант» зазначила, що імовірною причиною затоплення могло бути необережне користування сантехнічним обладнанням мешканцями квартири [ADDRESS] . Крім того згідно іншого акту від 11.09.2024 (а.с. 31) також не можливо встановити причину залиття квартири [ADDRESS] . Отже, в даному випадку, надані позивачкою/представником позивача акти від 11.09.2024 року, не можуть бути належним і достовірним доказом по справі, який би підтвердив факт заподіяння позивачці шкоди саме через протиправні дії або бездіяльність відповідача. Інших доказів у підтвердження вини відповідача у заподіянні позивачці майнової школи суду не надано. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Так, згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Як убачається з актів про залиття від 11.09.2024 року, комісією МКП «УК «Житло-Гарант» дійсно зафіксовано факт пошкодження стелі та шпалер у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу. Водночас у зазначених актах не встановлено джерело та причину залиття, не зафіксовано конкретного місця витоку води чи несправності сантехнічного обладнання у квартирі [ADDRESS] , що належить відповідачу. Комісія у своєму акті лише припустила, що можливим джерелом залиття могло бути необережне користування сантехнічним обладнанням мешканців квартири [ADDRESS] , проте такі припущення не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у розумінні статті 77 ЦПК України. Жодних інших доказів, які б підтверджували протиправну поведінку відповідача, факт несправності сантехнічного обладнання у її квартирі, або причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача та залиттям квартири позивача, суду не подано. З висновку судової будівельно-технічної експертизи №781 від 15.10.2024 року вбачається лише розмір матеріальних збитків, однак експерт не встановлював причини залиття та не визначав особу, винну у його виникненні. Посилання позивача на відмову відповідача надати доступ до квартири також не підтверджено жодним належним доказом (актами, показами свідків, листуванням підприємства тощо). Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України, шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, при цьому обов`язок доведення вини покладається на позивача. Оскільки в даній справі позивачем не доведено факту неправомірних дій або бездіяльності відповідача, а також причинного зв`язку між діями відповідача та заподіяною шкодою, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то вона є похідною від вимог про відшкодування майнової шкоди. Оскільки судом встановлено відсутність складу цивільного правопорушення у діях відповідача, то вимога про компенсацію моральної шкоди також не підлягає задоволенню. Крім того, позивач не надав доказів, що підтверджують факт зазнаних моральних страждань або їх розмір, а тому заявлена сума у 10 000 грн є умовною та необґрунтованою. А тому, виходячи з вищенаведеного, враховуючи підстави та обґрунтування позовних вимоги, заперечення відповідача, досліджені докази надані сторонами, судом встановлено відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили наявність факту заподіяння шкоди позивачці з вини відповідача, а також, що між діями відповідача і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та як наслідок відсутності підстав для їх задоволення. Таким чином, оцінюючи всі зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено жодного з елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для настання деліктної відповідальності протиправної поведінки, вини, причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed