Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

У липні 2024 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі по тексту - позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просило суд стягнути з відповідача суму основного боргу - 38 548, 59 грн., з врахуванням 3 % річних у сумі 881, 84 грн., інфляційного збільшення боргу в сумі 2 481, 78 грн., разом 41 912, 21 грн. та судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2024 року матеріали справи передані для розгляду судді [PERSON] . На підставі розпорядження від 21.02.2025 року № 01-08-168 у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку здійснено повторний автоматичний розподіл справи та передано справу для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою суду від 25.02.2025 року відкрито провадження по справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відзиві на позов, який надійшов до суду 25.03.2025 року відповідач заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки заявлено вимоги по заборгованості з 2010 року, а тому просив застосувати позовну давність до вимог позивача. Вказав, що він не укладав жодних договорів з позивачем, є добросовісним споживачем послуг та вчасно і в повному обсязі сплачує кошти за користування ними. Також зазначав, що позивачем невірно визначено коло учасників у справі, зокрема осіб, які фактично проживали та користувались послугами в період з 2010 по 2024 роки. Окрім відзиву подав клопотання про витребування доказів. Відповідь на відзив до суду не надходила. 09.09.2025 року від представника позивача надійшла заява та позовна заява в новій редакції до [PERSON] та [PERSON] . В редакції позовної заяви від 08.09.2025 року представник позивача просив суд: ухвалити рішення про стягнення на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» з [PERSON] - основного боргу - 38 548,59 грн. (тридцять вісім тисяч п?ятсот сорок вісім грн.,59), з врахуванням 3% річних у сумі 875,11 грн. (вісімсот сімдесят п?ять грн., 11), інфляційного збільшення у сумі 3 205,60 грн. (три тисячі двісті п?ять грн.,б0), разом: 42 629,30 грн. (сорок дві тисячі шістсот двадцять дев?ять грн., 30) та судового збору у сумі 2 695,00 грн.; ухвалити рішення про стягнення на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» солідарно з [PERSON] та [PERSON] - основного боргу - 4 744,88 грн. (чотири тисячі сімсот сорок чотири грн.,88), з врахуванням 3% річних у сумі 97,26 грн. (дев?яносто сім грн.,26), інфляційного збільшення у сумі 347,22 грн. (триста сорок сім грн.,22), разом: 5 189,36 грн. (п?ять тисяч сто вісімдесят дев?ять грн.,36) та судового збору у сумі 333,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] (у період її реєстрації) є та були наймачами, користувачами житлового приміщення - квартири [ADDRESS] та споживачами житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що обліковуються за особовим рахунком споживача житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 481891 (попередній номер [NUMBER]). Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва, забезпечує обслуговування та надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, закріплених за ним житлових будинків, у тому числі, багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Станом на день подання цього позову заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» за сплату наданих їм і спожитих послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , складає загалом 47 818,66 грн., тобто, не сплачувалися та не сплачуються у повному об?ємі за період вказаний у позові, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 16.09.2025 року судом заяву представника позивача про залучення співвідповідача у справі задоволено. Залучено до участі у справі співвідповідача - [PERSON] , здійснено перехід до розгляду справи у порядку спрощеного повного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні відповідач1 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не укладав договір про надання житлово-комунальних послуг з останнім, а також просив застосувати строки позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи здійснювати без участі представника. Відповідач 2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, заслухавши думку відповідача1, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, виходить з наступного. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач 1 є власником особового рахунку № [NUMBER] ( попередній номер [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS] та споживачем житлово-комунальних послуг - з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою. Згідно з відповіддю Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.05.2025 року № 109-2777 в період з 01.01.2010 року по 31.12.2024 роки за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 23.10.1985 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] з 18.05.2000 року по 30.08.2022 р. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», утворене рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №120/270 «Про удосконалення структури управління житлово комунальним господарством міста Києва» та віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до цього рішення Комунальне підприємство «Керуюча компанія Шевченківського району», код ЄДРПОУ 34966254, створене за рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 19 лютого 2007 року №187, перейменовано у Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», код ЕДРПОУ 34966254. ???Статутна діяльність Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснюється за КВЕД-2010 - 81.10 Комплексне обслуговування об?єктів. Ці послуги включають: загальне прибирання приміщень, догляд за ними, усунення смігтя, забезпечення охорони та безпеки, доставку пошти, послуги портьє, прання та суміжні послуги допоміжного характеру. Цей клас також включає: обслуговування зайнятих урядом і органами державного управління будинків; управління житлом та іншим нерухомим майном у співвласності; діяльність житлово-експлуатаційних контор; діяльність об?єднань співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ) та їх асоціацій; діяльність садових товариств, гаражних і житлово-будівельних кооперативів. ???Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 лютого 2011 року №80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» (далі - розпорядження 80), Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва та обслуговування закріплених за ним житлових будинків. Житлові будинки, у тому числі багатоквартирний будинок [ADDRESS] , які знаходяться територіально у Шевченківському районі міста Києва, належать до сфери управління Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського район м. Києва» (поз.255 розпорядження 80). Пункт 2.2. Статуту визначає предмет діяльності підприємства, серед якого є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м. Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку. Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцем послуг є Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуг (постанова Верховного Суду від 18.03.2019 р. у справі №210/5796/16-ц). Факт надання житлово-комунальних послуг підтверджується відповідними договорами, які щорічно через систему відкритих електронних торгів відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» укладає договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з їх переможцем згідно ДК 02162015 98341140-8 Послуги допоміжні комбіновані щодо різних об`єктів, щодо «комплексного прибирання і утримання місць загального користування, сходових клітин, прибудинкової території, утримання і технічного обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних та комунікаційних мереж (централізованого опалення, централізованого водопостачання та водовідведення, централізованого постачання гарячої води, електропостачання)» у житлових будинках комунальної власності неадміністративного району «Ярославка» Шевченківського району міста Києва. Тобто, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживачам багатоквартирного будинку по [ADDRESS] та квартири 7 зокрема, надавалися: у 2018 році - Приватним підприємством «Науково-технічне підприємство «Український центр нерухомого майна», договір №71 від 27 лютого 2018 року; у 2019 році - Приватним підприємством «Український центр нерухомого майна», договір № 909 від 20 грудня 2018 року; у 2020 році - Приватним підприємством «Український центр нерухомого майна», договір №445 від 4 листопада 2019 року; у 2021 році - Приватним підприємством «Український центр управління нерухомістю», договір № 344 від 27 жовтня 2020 року; у 2022 році - Приватним підприємством «Український центр управління нерухомістю», договір №13 від 6 січня 2022 року; у 2023 році - Приватним підприємством «Український центр управління нерухомістю», договір № 350 від 28 грудня 2022 року; - у 2024 році - Приватним підприємством «Український центр управління нерухомістю», договори №8 від 3 січня 2024 року, №223 від 27.03.2024 року, №352 від 28.06.2024 року. Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 закону 1875 обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із розрахунків наданих позивачем, за квартирою [ADDRESS] обліковується один особовий рахунок № [NUMBER] (попередній номер [NUMBER]), порядок щомісячного нарахування здійснюється наступним чином: тариф х площу 37, 00 кв. м. квартири. Так, згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , заборгованість відповідача 1 за житлово-комунальні послуги, надані за адресою: [ADDRESS] за період з березня 2017 року (з врахуванням суми боргу в розмірі 18733,76 до березня 2017) по березень 2025 року у загальному розмірі становить 42629,30 грн., що складається із: - основного боргу - 38548,59 грн., - 3% річних у сумі 875,11 грн.; інфляційного збільшення у сумі 3205,60 грн. Також, представником позивача надано розрахунок заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , згідно з яким розраховано заборгованість по вказаному особовому рахунку за період з травня 2020 по серпень 2022 року, яка в загальному розмірі становить 5189,36 грн., яку представник позивача просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку за період проживання відповідача 2 у зазначеній квартирі. Водночас, суд не може погодитись з вказаними розрахунками, оскільки відповідач 2 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.05.2000 року по 30.08.2022 року, а не як розрахував представник позивача з травня 2020 року. Надані позивачем розрахунки є помилковими, оскільки по заборгованості за житлово комунальні послуги до 30.08.2022 року (час до якого відповідач 2 була зареєстрована у квартирі) відповідачі мають нести солідарну відповідальність, тоді як представник позивача просив стягнути заборгованість до травня 2020 року лише з відповідача 1. Таким чином, перевіривши надані представником позивача розрахунки, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості відповідача 1 та відповідача 2 за період до 30.08.2022 року становить 29 746, 06 грн. (основний борг), з яких заборгованість до березня 2017 року - 18733, 76 грн. та 11 012,30 грн. - заборгованість з березня 2017 по серпень 2022 року включно, 3% річних -294,85 грн., інфляційні втрати- 664,45 грн., а всього 11971,60 грн.; Заборгованість відповідача 1 (основний борг) з 01.09.2022 року по 01.03.2025 року становить 5253, 26 грн. (31 місяць х 169,46 грн), інфляційні втрати - 1599,82 грн., 3 % річних - 392,98 грн., а всього 7 246, 06 грн. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки судом було встановлено, що позивач здійснює господарська відання, забезпечує обслуговування та надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій зокрема будинку за адресою: [ADDRESS] , які були надані відповідачам, при цьому, останні зобов`язання щодо сплати житлово-комунальних послуг у встановлені строки не виконували, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за житло-комунальні послуги, а також три відсотки річних та інфляційній втрати. Щодо заяви відповідача1 про застосування строків позовної давності до вимог позовної заяви, слід зазначити наступне. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 р. на усій території України введено карантин та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запроваджування обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 та від 21.04.2021 р. № 405 «Про внесення змін до деяких актів КМУ» було продовжено карантин. Слід зауважити, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257. 258. 362, 559. 681, 728. 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (з урахуванням постанов Кабінету міністраів України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року, №855 від 11 серпня 2021 року, №981 від 22 вересня 2021 року, №1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року). Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та станом на день розгляду справи не закінчився. Відтак, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України суд вважає, що позивачем пропущено позовну давність за вимогами до березня 2017 року. Водночас, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, надані з березня 2017 року по березень 2025 року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ країни на момент подання позову (13.08.2024) не спливла та продовжується на строк дії карантину. Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги до березня 2017 року у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги згідно розрахунку заборгованості до березня 2017 року у розмірі 18 733, 76 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2017 по 30.08.2022р. в розмірі основної суми боргу - 11 012, 30 грн., 3% річних - 294,85 грн. та інфляційних втрат у розмірі - 664, 45 грн. (за період з 01.03.2019 по 01.02.2022 включно), а всього 11 971, 60 грн. З відповідача 1 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2022 року по 31.03.2025 року включно у розмірі 5 253, 26 грн. (31 місяць х 169, 46) - основний борг, інфляційні втрати - 1 599, 82 грн., та 3 % річних - 392, 98 грн. (за період з 01.01.2024 року по 31.03.2025 року включно), а всього 7 246, 06 грн. Доказів, які б спростовували розмір вказаної заборгованості відповідачів перед позивачем, в ході розгляду справи надано не було. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути з відповідачів на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а саме з відповідача 1 підлягає стягненню - 807,50 грн., з відповідача 2 - 348,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial