Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

7 липня 2025 року адвокат Сагаль Сергій Вікторович звернувся до суду з позовом в інтересах позивачів в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого батька [PERSON] , а за [PERSON] визнати право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] є позивачі: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт яким все своє майно заповідав [PERSON] .. До спадкового майна, що залишилось після померлого, входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був побудований [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі. Померлий [PERSON] та позивач [PERSON] не оформили право власності на домоволодіння. Нотаріус відмовив у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 9 липня 2025 року справу передано на розгляд до Куликівського районного суду Чернігівської області за підсудністю. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 8 вересня 2025 року. В підготовчому судовому засіданні оголошувались перерви у зв`язку з витребуванням доказів та подання позивачами уточненої позовної заяви. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 11.11.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, надали заяви в яких просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідач Куликівська селищна рада надала відзив на первісний позов, в якому вказувала про визнання позову в повному обсязі, справу просила розглядати без участі представника відповідача. У відзиві на уточнену позовну заяву від 01.10.2025 Куликівська селищна рада вказувала про часткове визнання позовних вимог в частині вимоги [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . Позовну вимогу [PERSON] про визнання права власності на частину вказаного вище житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] не визнає, оскільки останній все своє майно заповів [PERSON] .. Також вказує, що [PERSON] має право власності на частину у спільній сумісній власності подружжя у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відзив на уточнену позовну заяву від 16.10.2025 відповідач не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши заяви по суті справи, надані сторонами письмові докази, матеріали спадкової справи № 83/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яку надала завідувач Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієва В.В., судом були встановлені наступні фактичні обставини та правовідносини між сторонами. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 3 лютого 1957 року (а.с.83). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). Згідно з довідкою Орлівського старостинського округу № 74 від 30.05.2025 на день смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] (а.с. 11). Згідно з витягами з погосподарських книг Орлівського старостинського округу на 1991 - 2025 роки, головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] та області записаний [PERSON] , а після його смерті [PERSON] (а.с. 12-13). За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 25 травня 2009 року секретарем Орлівської сільської ради та виконкому, яким все своє майно, заповів дочці [PERSON] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входить домоволодіння за адресою [ADDRESS] , який був побудований в 1968 році, до складу якого входять житловий будинок літ. А-1, а-1, а2, - загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 19,42 кв.м., сарай літ. Б, б, погріб літ. В літня кухня літ. Г-1 (а.с. 14 16). За життя померлий [PERSON] та позивач [PERSON] не ввели вказаний будинок в експлуатацію та не оформили правовстановлюючі документи на нього. Спадкоємцем першої черги за законом майна померлого спадкодавця є дружина померлого [PERSON] , за заповітом - [PERSON] . Відомості щодо інших спадкоємців, які претендують на спадщину, у спадковій справі відсутні. [PERSON] відмовилась від обов`язкової частки в спадковому майні (а.с. 65 на звороті). Спадщину після смерті батька прийняла [PERSON] (а.с.62). Нотаріус своєю постановою відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом майна померлого на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю оформленого документа, що посвідчує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 8). Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в Чернігівській області ліквідовано Куликівський район та одночасно утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, в тому числі, Куликівської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Розпорядженням Чернігівської обласної військової адміністрації №579 від 23.07.2024 «Про перейменування об`єктів топонімії у населених пунктах області» вул. Чкалова в с. Жуківка перейменовано на вул. В`ячеслава Чорновола (а.с. 35 - 36) Надані докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Щодо визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] суд не погоджується з викладеними представником позивачів правовими підставами для визнання права власності. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.062019 у справі № 924/1473/15 (провадження №12-15гс19). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (таку правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №761/6144/15-ц (провадження №61-18064св18)). Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Ці права і обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна. Як встановлено судом з наданих позивачами доказів, будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] було побудовано померлим [PERSON] та позивачем [PERSON] в 1968 році під час перебування в шлюбі. Майнові відносини, які виникли між померлим та [PERSON] після реєстрації шлюбу на момент побудови житлового будинку з надвірними спорудами, що входить до складу спадщини, регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР. Статтею 22 вказаного Кодексу було унормоване, що майно, нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України, у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Докази наявності рішення суду або домовленості між [PERSON] та померлим [PERSON] які б по іншому визначали їх частки у праві спільної сумісної власності, суду не надано. Таким чином, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Отже, за [PERSON] слід визнати право власності на частку у спільному майні подружжя. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як було встановлено судом, [PERSON] відмовилась від обов`язкової частки в спадковому майні, а [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON] .. Наявність інших спадкоємців судом не встановлена. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Позивачі позбавлені можливості оформити своє право нерухоме майно у нотаріуса у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на таке майно та у зв`язку із відсутністю у позивачів документів, які підтверджують право власності на вищевказане нерухоме майно за спадкодавцем. За таких умов, враховуючи, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було побудоване до 05.08.1992 року в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , але правовстановлюючі документи на будинок не були оформлені, після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дочка [PERSON] , суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а за [PERSON] визнати право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування після [PERSON] .. Враховуючи, що вирішити даний спір в позасудовому порядку неможливо, вина відповідача у виникненні спору відсутня, суд вважає за необхідне не покладати на відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved