Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

15.08.2025 до Чугуївського міського суду Харківської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8585574892 від 19.08.2021 у розмірі 46077,22 грн. В обґрунтування позовний вимог позивач зазначає, що 19 серпня 2021 [PERSON] уклала із ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредитний договір № 8585574892 від 19 серпня 2021. Цей договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua. та з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких приєднався підписавши договір) складають єдиний кредитний договір. На підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, до дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором. 15.05.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір Факторингу № НІ/11/9-Ф від 15.05.2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/9-Ф від 15.05.2024 Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 46077,22 грн., з яких: 25650,64 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 4318,65 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 16107,93 грн. - загальна заборгованість по комісії; - 0 грн. - пеня/штрафи. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 18 серпня 2025 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за місцем реєстрації та з урахуванням встановленого судом зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Судом встановлено, що 19 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8585574892, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі 30159,99 грн строком на 24 місяця зі сплатою процентів за користування кредитом. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5574892, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 1.4 договору позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити в рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: 9520,88 грн - погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № 9575181863 від 15.01.2021, отримувач ТОВ «ФК «ЦФР»; 15 480,00 грн - переказ на поточний рахунок [PERSON] у АТ «Таскомбанк» за рахунок кредиту № 8585574892 від 19.08.2021; 600,00 грн призначення страховий платіж, отримувач ПАТ «СК «ТАС»; 3000,11 грн - оплата страхового платежу за договором страхування № 8585574892-С від 19.08.2021, отримувач ПАТ «СК «ТАС»; 300,00 грн - оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 48», отримувач ТОВ «майСейфеті»; 800,00 грн - оплата страхового платежу за договором страхування № 8585574892-ЛО від 19.08.2021, отримувач ПАТ «СК «ТАС»; 459,00 грн оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen», пакет економ КД № 8585574892 від 19.08.2021, отримувач ТОВ «ЦФР». Укладанню договору передувало підписання 19.08.2021 [PERSON] паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5574892, відповідно до якого основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника: тип кредиту кредит, сума/ліміт кредиту 30159,00 грн., строк, на який надається кредит 24, мета отримання кредиту будь-які законні цілі, спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору, процентна ставка при наданні кредиту - 0,00 %, щомісячні проценти 2,99 %, тип процентної ставки ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою, загальні витрати за кредитом 25695,57 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом - 55855,56 грн., реальна річна процентна ставка - 88,27 %. Паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за Кредитним договором № 8585574892 від 19.08.2021 за період з 15.05.2024 по 30.06.2025, станом на 30.06.2025 не погашено, залишок заборгованості складає 46077,22 грн., з яких: 25650,64 залишок заборгованості по основному боргу, 4318,65 залишок заборгованості по процентам, 16107,93 - залишок заборгованості по комісії. Суд звертає увагу, що у долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості за укладеним між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитним договором № 8585574892 від 19.08.2021 лише зазначено розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією. Проте, позивачем не вказано за який конкретно період нараховано заборгованість за відсотками за вказаним договором, яку просить стягнути позивач на свою користь, що унеможливлює перевірити їх нарахування в межах строків дії договору та відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки. 07.10.2016 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК» (новий кредитор) та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) укладено Договір про відступлення права вимог № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до п. 2.1 -2.2 якого у відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором. Сторони погодили, що Первісний кредитор мас право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього Договору) із зазначенням Ціни договору та розміру Заборгованостей Позичальників. Підписані Сторонами відповідні Реєстрі прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору. Передача Кредитних справ та іншої Документації за Кредитом регламентується окремим Договором зберігання, що укладається між Сторонами. Розмір Заборгованостей Позичальників, Права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього Договору. Реєстр прав вимог складається Сторонами в паперовому та електронному вигляді (у форматі .xls). Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за Кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками Сторін і скріплюється печатками Сторін. Реєстр прав вимог на електронному носії (з додатковою інформацією за Кредитними договорами) передається Первісним кредитором Новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за Кредитними договорами, підписаному Сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі прав вимог на паперовому носії та Реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація Реєстру прав вимог на паперовому носії. Пунктом 9.2 даного договору визначено, що цей договір діє протягом 1 (одного) календарного року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. 15.05.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/19-Ф, у відповідності до п. 2.1, 2.3 якого в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за Кредитними Договорами в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Перелік Позичальників, підстави виникнення Права Вимоги до Позичальників, суму Боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі Прав Вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього Договору. Фінансування Клієнта здійснюється шляхом купівлі Фактором у Клієнта прав вимоги та набуття Фактором Прав вимоги на борг. Відступлення Права Вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за Кредитними Договорами та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати Фактором згідно п. 3.1 цього Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимог - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Боргу та є невід`ємною частиною цього Договору. Пунктом 3.1 Договору визначено, що Фактор зобов`язаний в день укладення Сторонами цього Договору сплатити Клієнту Суму Фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 6388554,98 грн. на банківський рахунок Клієнта № [NUMBER] , код банку 339500, код за ЄДРПОУ 09806443. З акту прийому передачі реєстру прав вимоги за Договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «ТАСКОМБАНК», уклали даний акт про те, що на виконання п. 2.1. Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, укладеного між Клієнтом та Фактором, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Прав Вимоги кількістю 7234, після чого, з урахуванням пункту 2.1. Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, від Клієнта до Фактора переходять Права Вимоги Боргу від Позичальників і Фактор стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно їх Боргів. Загальна сума заборгованості складає 153 316 615,96 грн. Реєстр Прав Вимоги передано в повному обсязі відповідно до умов Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від «15» травня 2024 року, будь-яких зауважень до зазначеного Реєстру немає. У витягу з реєстру прав вимоги від 15.05.2024 до Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 за № 6341 зазначений боржник [PERSON] , номер кредитного договору 8585574892 від 19.08.2021, заборгованість по тілу кредиту 25650,64 грн., заборгованість по відсоткам 4318,65 грн., заборгованість по комісії 16107,93 грн., загальна сума боргу 46077,22 грн.. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Положеннями ст. 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, серед яких передбачено передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 514 ЦК України, визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Особа не може відступити право вимоги, яке їй не належить. За загальним правилом пункту 1 частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, який суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин. За змістом ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Так, кредитний договір № 8585574892 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» був укладений від 19.08.2021, при цьому договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 між ПАТ «ТАСКОМБАНК» (новий кредитор) та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор), на який посилається позивач як на підставу переходу права вимоги до боржника [PERSON] , укладено 07.10.2016 року, тобто, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Жодних доказів того, що договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК», з терміном дії один рік, подовжувався, та діяв на час укладання 19 серпня 2021 року кредитного договору між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , та як наслідок цього у АТ «ТАСКОМБАНК» виникло право передачі вимоги за цим кредитним договором до позивача на підставі договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року, позивачем не надано та матеріали даної справи не містять. Таким чином, передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору про відступлення права вимоги неможливо. А тому право вимоги до боржника [PERSON] в ПАТ «ТАСКОМБАНК» за договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року не було набуто, а отже, не могло бути і передано в подальшому за договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року позивачу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Також позивачем не надано суду реєстру боржників до вищезазначеного Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, підписаних уповноваженими особами ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк», яким би підтверджувалося набуття ПАТ «Таскомбанк», а потім ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитним договором № 8585574892 від 19.08.2021, укладеним з [PERSON] . В матеріалах справи відсутні докази щодо належної передачі до ПАТ «Таскомбанк» від ТОВ «ФК «ЦФР» прав вимоги до позичальника [PERSON] у визначеному розмірі, згідно з вимогами п.2.2 вищевказаного Договору про відступлення права вимоги. Як передбачено умовами кредитного договору від 19 серпня 2021 року надання коштів здійснюється шляхом їх перерахування на банківський рахунок [PERSON] . Кредитним договором передбачено також перерахування коштів іншим отримувачам за оплату послуг (страхування, електронний ключ). У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Доказом надання позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем ТОВ «ФК «ЦФР» були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах та на рахунки, що передбачені кредитним договором та договором позики, а відповідач ці кошти отримав. Виписки з рахунку, платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, сервісів он-лайн платежів тощо, які б підтверджували перерахування [PERSON] ТОВ «ФК «ЦФР» коштів за кредитним договором позивачем не надано. Звертаючись до суду позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про витребування доказів. Додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за договорами не є належними доказами надання відповідачеві кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача, клопотання про долучення додаткових доказів не заявляв. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не наведено об`єктивних причин неможливості подання доказів. Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів переходу права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8585574892 від 19.08.2021 від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк», оскільки реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 не надано, а сам вказаний договір укладено 07 жовтня 2016 року, тобто задовго до укладення кредитного договору. Крім того, не надано й доказів оплати за перехід прав вимоги за договором. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами переказу коштів первісним кредитором позичальнику, а також фактичного користування відповідачем коштами. З огляду на викладене, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 8585574892 від 19.08.2021 задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed