Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У грудні 2024 року до суду звернулося ТОВ «Діджи Фінанс» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 23 000 грн. 00 коп. та судових витрат. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 07.04.2021 року в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» Вілко В.Р. подав заявку на отримання кредиту № 103467960. Відповідачу було направлено електронне повідомлення (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введені якого Відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 103467960. Таким чином Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 103467960 від 07.04.2021 року та на підставі платіжного доручення були перераховані кредитні кошти на його картковий рахунок в сумі 5 000 грн. 00 коп. Кредитний Договір № 103467960 від 07.04.2021 року було укладено строком на 30 днів. Відповідачу нараховані відсотки за користування кредитними коштами в сумі 18\~000 грн. згідно з умовами договору. Однак відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами не сплачені. У подальшому 08.07.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №04Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 103467960 від 07.04.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед Новим кредитором становить 23 000 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками становить 18 000,00 грн.; заборгованість за пенею становить 0,00 грн. На підставі наведеного позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 23 000 грн. 00 коп., судовий збір розмірі 2\~422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Ухвалою судді від 10 січня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено справу до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін. Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за відсутності представника, щодо заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Назаренко В.В. не прибули у судове засідання, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. 06.03.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. Повідомив, що кредитор нарахував відсотки за користування кредитними коштами за межами строку дії кредитного договору (після закінчення строку його дії), що є незаконним. Крім того відповідачка не отримувала кредитних коштів та не має правовідносин з кредитором щодо вищенаведеного договору. Цей договір оформив з її телефону [PERSON] поки вона спала та у подальшому перерахував кошти на свою картку для власних потреб. По даному факту відкрите кримінальне провадження. Також вважає, що позивач не набув права вимоги від первісного кредитора за договором відступлення прав вимог. Також просить зменшити витрати на правничу допомогу надану позивачу ураховуючи критерії співмірності, розумності та пропорційності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1\~ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 263 ЦПК України\~регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом установлено, що 07.04.2021 в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ «Мілоан» (https://miloan.ua/) Вілко В.Р. подана заявка на отримання кредиту №103467960. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачці електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідачка підтвердила прийняття умов кредитного договору № 103467960 від 07.04.2021. Підписання договору одноразовим ідентифікатором прирівнюється до особистого підписання договору відповідачкою. Отже,\~відповідачка уклала\~договір про\~споживчий кредит\~№ 103467960\~від 07.04.2021\~з ТОВ\~«Мілоан» та\~на підставі\~платіжного доручення\~їй перераховані\~кредитні кошти\~на її\~картковий рахунок\~в сумі\~5\~000,00\~грн.,\~що підтверджується\~платіжним дорученням\~№ 26559091\~від 07.04.2021\~(а.с.\~38) та не заперечується нею, зокрема і в відзиві (а.с.93-95) і в заяві про злочин (а.с.97-98), згідно з якою, з її слів, у подальшому цими коштами заволодів її співмешканець [PERSON] . Він допомагав отримувати онлайн на її ім`я кредити. Кредитний договір № 103467960 від 07.04.2021 укладений строком на 15 днів (з 07.04.2021 до 22.04.2021) зі сплатою відсотків та можливою пролонгацією до 60 днів (п. 2.3.1.2 договору) у разі продовження користування кредитними коштами згідно з п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.2, 1.5.1, 1.6, 1.7, 2.2.2, 2.2.3, 2.3.1.2., 2.4.2 кредитного договору, які погоджені та підписані сторонами. Будь-яких дій щодо визнання недійсним кредитного договору чи його розірвання відповідачка не вчиняла. 08.07.2021 на підставі договору відступлення прав вимоги № 04Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 103467960 від 07.04.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», що підтверджено договором факторингу № 04Т від 08.07.2021, витягом з додатку № 1 до договору факторингу, копіями платіжних інструкцій про оплату коштів за договором факторингу (додані до позовної заяви). ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» повідомило [PERSON] про набуття права вимоги за кредитним договором №103467960 від 07.04.2021, що підтверджується списком (реєстром) листів, де серед отримувачів зазначена [PERSON] . Отже, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідно до умов договору відступлення права вимоги, а також розрахунку заборгованості, сума боргу [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 23 000 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками становить 18 000 грн. 00 коп.; заборгованість за пенею становить 0 грн. Вказаний розрахунок у визначеному\~ЦПК України\~порядку не спростовано відповідачем під час розгляду справи. Крім того, відповідачкою не надано обґрунтованих заперечень щодо вимог позивача або даних, які спростовували викладені у позові обставини, та не надано доказів повернення кредитних коштів. За викладених обставин суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення зазначеної заборгованості. Відповідно до\~ст. 512 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Як передбачено\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~визначено, що при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615\~ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 1048\~ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено статтею 526 ЦК України. Згідно частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Також слід акцентувати увагу, що процентна ставка була погоджена сторонами в договорі, з умовами якого погодився відповідач підписавши останній. Слід зауважити, що з моменту закінчення строку пролонгації договору, ураховуючи продовження користування позичальником кредитними коштами, позивачем не здійснювалося нарахування жодних процентів чи штрафних санкцій. Отже, нарахування процентів на користь позивача є обґрунтованим. Суд звертає увагу на те, що у відповідності до умов кредитного договору, кредитний договір підписано електронним підписом позичальника і остання користувалася кредитними коштами. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виходячи зі змісту Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526,405/13 - факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користування кредитними коштами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Суд також звертає увагу, що позивачем було заявлено до стягнення заборгованість за процентами в межах строку дії договору, а саме з 07.04.2021 до 22.04.2021 та в межах продовження його строку (пролонгації) на 60 днів згідно з умовами договору, погодженими сторонами, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Твердження відповідачки та її представника, що умови договору були явно несправедливими, оскільки сума сплати процентів перевищують 50% суми кредиту не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки такі умови договору погоджені сторонами. Також немає підстав для застосування положень частини другої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», на які посилається відповідачка, оскільки вище вказаною частиною передбачено, що неустойка, штраф та пеня не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, а в даному випадку стягнення процентів за простроченим зобов`язанням дана стаття не регулює. Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження погодження відповідачкою умов договору, в свою чергу відповідачка не вчинила жодних дій для визнання договору чи його частини недійсними. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості позичальником не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачкою здійснені заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача наведену суму заборгованості у загальному розмірі 23 000,00 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. У позовній заяві позивач ТОВ «Діджи Фінанс» просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн., що підтверджуються договором про надання правової допомоги від 01.08.2024, додатковою угодою до нього, детальним описом робіт (наданих послуг) від 30.09.2024, на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2\~ст. 137 цього Кодексу\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 цього Кодексу\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що відповідно до укладеної угоди адвокат надає позивачу правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором. Відповідно до детального опису робіт від 30.09.2024 року адвокат І. Стародуб надала клієнту наступні правничі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин, складання позовної заяви, формування додатків до позовної заяви, загальна вартість 6\~000 грн. Представник відповідача надав клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу. Ураховуючи вищенаведене, а також критерії розумності, співмірності та пропорційності, ціну позову, складність справи та час витрачений адвокатом (розгляд справи відбувався без участі в засіданнях представника), суд вважає, що такі витрати слід зменшити та стягнути відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, у розмірі 2 422,40 гривень, що документально підтверджені. Суд також звертає увагу на те, що у разі якщо проголошення судового рішення не відбувається (учасники справи в судове засідання не з`явились), то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін, що узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.

Outcome: approved