Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

03 листопада 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 1886999 від 15.03.2021 в сумі 11943,67 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 15 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 1886999, який було підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора ncSP3hzfb8. Згідно з умовами договору позики позичальник отримала кредит у розмірі 4000,00 грн строком на 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99 відсотків в день. Відповідач за користування кредитними коштами зобов`язана була сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. 26.10.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1886999 від 15.03.2021. 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1886999 від 15.03.2021. Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11955,67 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 955,67 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язанні та заборгованість за договором позики, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі11943,67 грн, з яких 4000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 7943,67 грн сума заборгованості за відсотками. Посилаючись на викладене, позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором позики № 1886999 від 15.03.2021в сумі 11943,67грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі, зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, в заяві наданій суду просила проводити розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає частково. Вказала, що не заперечує щодо заборгованості по тілу кредиту, а щодо нарахованих процентів, просила задовільнити суму заборгованості в межах дії договору. Крім того, просила зменшити розмір стягнення по правничій допомозі оскільки вона неспівмірна із сумою стягнення за кредитом. Відзиву відповідач не подала. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 15 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1886999, який підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором ncSP3hzfb8. Згідно з умовами договору позичальник отримала кредит у розмірі 4000,00 грн, строком на 30 днів, процентна ставка (базова)1,99 %, дата повернення позики 14.04.2021 (п.2)(а.с.14). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з довідки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000055849/ТНПП від 02.10.2025, останнє підтвердило прийняття до виконання платіжної інструкції від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершено наступну платіжну операцію: отримувач [PERSON] , дата - 15 березня 2021 року, номер [NUMBER] , сума - 4000,00 грн, номер платежу 452f7b7a-740e-405a-841c-96a62470042c (а.с.16). Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» наданого на виконання ухвали суду, в банку було емітовано на ім`я [PERSON] банківську картку [NUMBER] . За період з 15.03.2021 по 18.03.2021 було зараховано кошти в сумі 4000,00 грн (а.с.71-72). Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало зобов`язання за договором позики та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. 26.10.2021між ТОВ «1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ\~АКТИВАМИ» укладено Договір факторингу № 2610, за умовами\~якого ТОВ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ»\~набуло право\~грошової вимоги\~до фізичних\~осіб боржників\~вказаних у\~Реєстрі прав\~вимоги (а.с.28-32). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 26.10.2021 до Договору факторингу № 2610, ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ\~АКТИВАМИ» отримало право вимоги до відповідача за Договором позики № 1886999 від 15.03.2021 на загальну суму 11943,67 грн (а.с. 33 зворот -34). 03.04.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ\~АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право грошової вимоги до боржників зазначених у реєстрах прав вимоги боржників (а.с.37-41). Відповідно до Реєстру боржників від 03.04.2023 до Договору факторингу № 030423-ФК, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» отримало право вимоги до відповідача за Договором позики № 1886999 від 15.03.2021 на загальну суму 11953,67 грн (а.с.42 зворот -43). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено в ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, право вимоги за Договором позики № 1886999 від 15.03.2021 перейшло до\~ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на підставі договорів факторингу. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором позики № 1886999 від 15.03.2021, заборгованість [PERSON] становить 11743,67 грн, з яких 4000,00 грн заборгованість за тілом позики, 7943,67 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с.5-7). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4000,00 грн - заборгованості по тілу кредиту, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не здійснювала оплат на погашення заборгованості за тілом кредиту. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 4000,00 грн зобов`язання з їх повернення не виконала, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості за основною сумою боргу не надала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4000,00 грн - суми заборгованості по тілу кредиту є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовнувимогу вчастині стягненняз відповідачана користьпозивача 7943,67грн суми заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно дост.1056-1ЦК\~України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом та у розмірі встановленому договором. Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК\~України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором. Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК\~України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625\~ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц). Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до\~статті 625ЦК України\~у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22). Судом встановлено, що відповідач отримала від первісного кредитора кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. Згідно умов договору позики, сума позики надається строком на 30 днів, а саме до 14.04.2021 (п.2). На період строку визначеного в п. 2 Договору проценти нараховуються за процентною ставкою 1,99, які нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики (п.3). Таким чином, сторони погодили строк позики, який становить 30 днів. Пунктом 6 Договору передбачено, що договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. Суд констатує, що вказаним пунктом договору не визначено чітку дату закінчення кредитного договору. Суд зазначає, що термін дії кредитного договору є його істотною умовою.\~Термін дії кредитного договору вказує на період, протягом якого позичальник зобов`язаний повернути кредит, а кредитор має право вимагати його повернення.\~ Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відсотки за договором підлягають стягненню у визначений п. 2 договору строк, а саме 30 днів з моменту укладення договору позики. Тобто, аналізуючи умови договору позики, судом встановлено, що ним визначено строк кредитування, який становить 30 днів. Так, за підрахунками суду, розмір відсотків протягом строку дії договору позики, а саме 30 днів, виходячи з розміру процентної 1,99 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним становить: 2388,00\~грн (4000,00 (тіло кредиту)х1,99% = 79,6 грн (відсотки в день) х 30 днів). Окрім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено 2 платежі в рахунок погашення заборгованості за відсотками: 14.04.2021 в розмірі 12 грн та 23.06.2021 в розмірі 1596,33 грн, тобто в загальному розмірі 1608,33 грн. Таким чином, сума не сплачених відсотків за договором становить 779,67 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі та за період встановлені договором, з урахуванням коштів сплачених відповідачем в сумі 779,67 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 11943,67 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 4779,67 грн, що становить 40,01 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 969,20 грн, що складає 40,01% від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3ст. 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Ткаченко Ю.О. надавала правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 4500,00 грн (а.с.44 зворот - 48). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем подано суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з тим, що їх розмір є неспівмірним. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що адвокат це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою. При підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. Крім того, суд враховує, що розмір заявлених витрат на правову допомогу фактично становить майже 100% розміру стягнутого судом боргу за кредитним договором, що не є співмірним. За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 4500,00 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючи конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 3000,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, відповідачем не доведено не співмірність заявлених судових витрат, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 1203,00 грн, що складає 40,01 % від 3000,00 грн.

Outcome: partial