Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом померлого [INFO] [PERSON] на 2/3 частини квартири [ADDRESS] та на 1/3 частину автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] ; визнати за малолітнім [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , 1/12 частину автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] як обов`язкову частку у спадщині; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , 1/12 частину автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] як обов`язкову частку у спадщині. Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] внаслідок бойових дій загинув батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на його майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] та на частину автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] . Згідно із заповітом спадкодавця [PERSON] від 20.02.2018 року все майно спадкодавцем заповідано позивачу [PERSON] . Спадщина після смерті була прийнята позивачем, та останньою подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Волковій С.М. заяву про прийняття спадщини, також із заявою до нотаріуса звернулась мати спадкодавця [PERSON] та малолітній син спадкодавця [PERSON] , в інтересах якого діє його мати [PERSON] . Однак постановою від 11.09.2025 року приватним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачем не надано оригіналів документів, які б підтверджували реєстрацію права власності [PERSON] на спадкову квартиру та автомобіль, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом. 28.10.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волкова Світлана Михайлівна, Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права власності на спадкове майно, та постановлено порядок розгляду справи у загальному позовному провадженні, витребувано копію матеріалів спадкової справи. (а.с. 90-93) 25.11.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Законний представник відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на те, що вона взагалі не була обізнаною щодо видачі спадкодавцем заповіту на ім`я позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волкова С.М. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлено належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с. 151) Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 04/2023 (а.с. 98-150), оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності від 01.04.2013 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . (а.с. 18, 138) За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22.04.2021 року автомобіль «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] . (а.с. 140) Згідно змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2024 року у справі № 755/15577/23, [PERSON] є власником 1/2 частини автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] , а власником іншої 1/2 частини автомобіля є [PERSON] . (а.с. 79-89, 141-148) 20.02.2018 року [PERSON] складено Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою В.В., про те, що заповідачем заповідано все його майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, доньці - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 11 зв., 13 зв., 103) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 вересня 2023 року, актовий запис № 9121. (а.с. 13, 100) 25.05.2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волкової С.М. звернулась [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , із заявою про прийняття спадщини після смерті батька дитини [PERSON] (а.с. 106, 112, 113) 07.10.2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волкової С.М. звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (право на обов`язкову долю) після смерті сина [PERSON] (а.с. 120, 149) 11.09.2025 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волкової С.М. звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , з урахуванням обов`язкової долі [PERSON] , [PERSON] , на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , на 1/3 частину автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] . (а.с. 107-109, 150) Постановою від 11.09.2025 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волкової С.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] та на 1/3 частину автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] , після померлого [PERSON] , оскільки спадкоємцями не подано оригіналів документів, які б підтверджували реєстрацію права власності [PERSON] на зазначене спадкове майно. (а.с. 17) Згідно з нормою статті 1216 Цивільного кодексу Україниспадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 Цивільного кодексу України(статті 1218, 1231 Цивільного кодексу України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. (ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України) Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 Цивільного кодексу України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу Українипередбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 08.04.2015 року у Справі № 6-33цс15) Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (частина третя статті 1235 ЦК України). Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (частина четверта статті 1236 ЦК України). Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 1241 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18) вказано, що «право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Аналіз абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України дозволяє стверджувати, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення (зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні відносини, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо). Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не тотожне розпорядження частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна». Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що предметом спору є визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом померлого [INFO] [PERSON] на 2/3 частини квартири [ADDRESS] та на 1/3 частину автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] ; визнання за малолітнім сином спадкодавця - [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , 1/12 частину автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] як обов`язкову частку у спадщині; визнання за матір`ю спадкодавця [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , 1/12 частину автомобіля «Фольцваген», державний реєстраційний знак [NUMBER] як обов`язкову частку у спадщині, - оскільки позивачу приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] на зазначене майно, з підстав відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: partial