Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

18.06.2025 року позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача не виплачену їй заробітну плату за період з 01.11.2024 року до 14.04.2025 року, коли вона була звільнена з посади за угодою сторін по п.1 ст.36 Кодексу Законів про працю України на підставі наказу 2-КХ, з урахуванням відпустки за власний рахунок у лютому-березні 2025 року, враховуючи відсутність виконання з боку відповідача вимог щодо письмового повідомлення про нараховані на день звільнення суми заробітної плати та не проведення розрахунку на підставі норм ст.116 КЗпП України. При цьому запит до відповідача щодо отримання вказаної інформації у досудовому порядку жодних результатів не дав. Тому разом із позовною заявою просить витребувати у відповідача: копію наказу про прийом на роботу, довідку про заробітну плату за останні два місяці роботи, що передують місяцю звільнення (листопад та грудень 2024 року), довідку про кількість відпрацьованих робочих днів (годин) у листопаді та грудні 2024 року, довідку про середньоденний заробіток за два останні місяці роботи у листопаді та грудні 2024 року. Загальні вимоги, розраховані власним чином на підставі даних персоніфікованого обліку у Пенсійному фонді України визначила по заробітній платі у розмірі 33930,56 грн. без урахування податків та обов`язкових платежів та 22448,18 грн. середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 14.04.2025 року до 16.06.2025 року без урахування податків та обов`язкових платежів, з подальшим самостійним розрахунком вказаної суми судом до дня винесення рішення суду. Позивачка заявила до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1200,00 грн. Позивачка при зверненні до суду зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору за обома вимогами на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозв`язку із спеціальними нормами законодавства, якими в даній справі є статті 116 та 117 КЗпП України. Позов був поданий в межах строку, встановленого частиною другою статті 233 КЗпП України, враховуючи зміни до вказаної статті, передбачені нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року, який набрав чинності 19.07.2022 року. Ухвалою судді від 30.06.2025 року провадження у справі було відкрито, суддя погодився із правом позивачки на звільнення від сплати судового збору, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, задоволено клопотання позивачки про витребування доказів у відповідача, встановлений строк для виконання ухвали в частині витребування доказів (а.с.22-23). Вказану ухвалу позивачка отримала засобами поштового зв`язку 08.08.2025 року (а.с.26), а відповідач засобами електронного суду 30.06.2025 року (а.с.25). Відповідач відзив не подавав, інші заяви та клопотання сторін до суду не надходили. Ухвала в частині витребування доказів відповідачем виконана не була без поважних причин. Ухвалою суду від 22.10.2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху після відкриття провадження через несплату позивачем судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка не є складовою заробітної плати в розумінні вимог ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (а.с.27-28). На виконання вказаної ухвали в межах визначеного строку позивачка подала заяву про усунення недоліків, до якої долучила квитанцію про сплату судового збору у визначеному розмірі (а.с.31-33), чим вимоги ухвали суду від 22.10.2025 року були виконані. Ухвалою суду від 05.11.2025 року продовжено розгляд справи після усунення вказаних недоліків позивачкою на підставі ч.13 ст.187 ЦПК України (а.с.34). Вказану ухвалу позивачка отримала засобами поштового зв`язку 17.11.2025 року (а.с.36), а відповідач засобами електронного суду 05.11.2025 року (а.с.35). Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Первинно судом встановлюється не виконання відповідачем ухвали про відкриття провадження від 30.06.2025 року в частині надання суду доказів щодо заборгованості по заробітній платі позивачки, середньоденного заробітку у вказаний період та даних про відпрацьовану кількість робочих днів у листопаді та грудні 2024 року без поважних причин, що для суду є підставою для визнання зазначених позивачкою даних такими, що відповідають дійсності, для чого позивачка і просила витребувати вказані дані у суду на підставі відповідного клопотання. Підстав для притягнення відповідача до відповідальності в цій частині суд не вбачає, оскільки це призведе до затягування розгляду справи, враховуючи, що максимальний період нарахування середнього заробітку з моменту звільнення, визначений ч.1 ст.177 Кодексу законів про працю України вже закінчився. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Щодо суті позову судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем у період з 08.02.2023 року до 14.04.2025 року на посаді оператора заправних станцій 2 розряду та була звільнена з посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією трудової книжки позивачки (а.с.4-8), копією наказу №114-К від 14.04.2025 року (а.с.9) та довідкою форми ОК-5 (а.с.10-13). Враховуючи позицію відповідача суд погоджується з тим, що з позивачкою не було здійснено розрахунок із заробітної плати у розмірі 33930,56 грн., яка складається із невиплаченої заробітної плати за листопад 2024 року у розмірі 11944,56 грн., за грудень 2024 року у розмірі 11574,96 грн., за січень 2025 року у розмірі 8000,00 грн. та за квітень 2025 року у розмірі 2411,04 грн. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.47\~Кодексу Законів\~про працю\~України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.233\~Кодексу Законів\~про працю\~України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В той же час суд не погоджується з тим, що вказані суми слід стягнути з відповідача без врахування податків та обов`язкових платежів, оскільки така позиція позивача не відповідає сформованій практиці Великої Палати Верховного Суду ще постановою від 08.12.2021 року у справі №9901/407/19, відповідно до висновків у якій суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів; податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Щодо компенсації за невиплачену заробітну плату у визначені ст.116 КЗпП України строки на підставі ст.117 КЗпП України, то в цій частині суд погоджується із доводами позивачки, враховуючи встановлене не виконання відповідачем вимог ухвали суду про відкриття провадження в частині витребуваних доказів та не виплати заробітної плати у визначені строки, у зв`язку з чим зазначає, що заробітна плата позивачки за два повних місяці перед звільнення склала 23519,52 грн., з яких 11944,56 грн. заробітна плата за листопад 2024 року та 11574,96 грн. заробітна плата за грудень 2024 року. Специфікою роботи позивачки було те, що вона працювала за графіком по змінам: один день зміна три дні відпочинку, тривалість зміни 24 години. За період листопад-грудень 2024 року (повні місяці відпрацювання перед звільненням) позивачка мала 11 змін, а тому тривалість робочого часу для неї склала 264 годин (11 * 24 години). Відповідно середній годинний заробіток позивачки склав 89,08 грн. (23519,51 грн. : 264). Середній робочий день для позивачки склав 6 годин, враховуючи відпрацювання 24 години кожні 96 годин (одна зміна три дні відпочинку). Тому середньоденний заробіток складає для позивача при роботі у відповідача 534,48 грн. (89,08 грн. * 6). Середній заробіток за час затримки при звільненні відповідно до норм ч.1 ст.117 КЗпП України, з урахуванням вимог позовної заяви, може бути стягнутий виключно за період з 15.04.2025 року до 15.10.2025 року, тобто за 6 місяців, що складає 132 робочі дні, які враховуються при стягненні даного виду санкцій з роботодавця, а відповідно сума середнього заробітку складає 70551,36 грн. (132 * 534,48). При цьому, як було зазначено вище з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі №9901/407/19, вказану суму у розмірі 70551,36 слід стягнути з відповідача із врахуванням податків та обов`язкових платежів, тобто в частині стягнення середнього заробітку суд позовні вимоги також задовольняє частково, оскільки позивачка просила їх стягнути без врахування податків та обов`язкових платежів. Відповідно до\~ч.1\~ст.117\~КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за ст.\~117\~КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Згідно з положеннями п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 100\~від 8\~лютого 1995\~року (далі Порядок), якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався середній заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Щодо судових витрат. Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України, враховуючи задоволення позову [PERSON] , та підтвердження належними доказами понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1200,00 грн. з боку адвоката Бойко Олени Володимирівни на підставі договору про надання правничої допомоги від 13.06.2025 року та квитанції про сплату позивачем вказаних витрат (а.с.16-а-17), вказані витрати слід стягнути з відповідача як понесені позивачкою та підтверджені належними доказами. В частині\~судового збору\~за дві\~майнові вимоги\~(по\~1211,20\~грн.\~за кожну),\~від сплати\~однієї з\~яких позивачка\~була звільнена\~(не\~виплачена заробітна\~плата),\~а за\~іншою позивачка\~03.11.2025\~року сплатила\~судовий збір\~(стягнення\~середньої заробітної\~плати за\~порушення строків\~розрахунку,що було встановлено ухвалою суду від 22.10.2025 року), то витрати за вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати слід стягнути з відповідача на користь держави на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України у розмірі 1211,20 грн., а судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за порушення строків розрахунку слід стягнути з відповідача на користь позивачки на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В даній справі негайне виконання рішення суду слід визначити для стягнення невиплаченої заробітної плати за останній місяць роботи позивачки у квітні 2025 року у розмірі 2411,04 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial