Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей [PERSON] і [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи вимоги\~позовної заяви,\~позивач зазначає,\~що сторони спільно проживали як сім`я майже 18 років. Позивач та відповідач з 15 серпня 2004 року почали спільно проживати, спільно винаймати житло, вести спільний побут, мали спільний бюджет, яким також розпоряджалися в спільних інтересах, проживали як подружжя без реєстрації фактичних шлюбних відносин, почали спільно виховувати сина позивача від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , якому на той час було 9 років. У вересні 2009 року позивач дізналась про свою вагітність. 07 травня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 25 від 07 травня 2010 року. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стосунки постійно були напружені, оскільки чоловік, відповідач систематично вчиняв сварки, скандали, а також домашнє насильство у численних формах, включно з фізичним, сексуальним, економічним, психологічним, емоційним, вербальним. Так, у 2011 році, коли позивач була на 6-му місяці вагітності спільною з відповідачем дитиною, чоловік побив її до такого стану, що вона народила мертву дитину. Свідками цієї ситуації були члени родини, друзі сторін, у тому числі син позивача від першого шлюбу. Тривалий час позивач терпіла усі ці знущання, намагалась зберегти сім`ю та сподівалась на те, що ставлення чоловіка до неї зміниться. Однією з причин, з яких позивач не наважувалась припинити спільне проживання, було економічне насильство, а також погрози чоловіка про те, що він залишить дружину та дітей без коштів, без майна та без бізнесу, яким сторони займалась спільно (туристичний бізнес, здавання в оренду 4-поверхового готелю в с. Микуличин «Карпатська вежа», інтернет магазин з продажу товарів для обробки деревини « [INFO] »; викуп та подальша реалізація автомобілів із США). З вересня 2022 року відповідач одноосібно отримує прибутки і жодних коштів дітям також не надавав, у зв`язку з чим позивач змушена була звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів. Проте поведінка відповідача ставала дедалі більш неадекватною, зокрема він почав вчиняти побої, погрози, інші дії, в тому числі й щодо дітей, у зв`язку з чим, після чергового конфлікту, [PERSON] наважилась у вересні 2022 року припинити спільне проживання з чоловіком та у випадках вчинення домашнього насильства, захищати себе та дітей й почати звертатися за допомогою до правоохоронних органів. Також в цей період з`ясувалося, що малолітні діти, які неодноразово були як свідками, так і потерпілими від домашнього насильства відповідача, почали гостро потребувати допомоги психотерапевтів, на що звернула увагу не лише позивач, але й вчителі, шкільні психологи, психотерапевти. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.10.2022 (справа № 344/11616/22, провадження № 3/344/5465/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності. 18.01.2023 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з Івано-Франківського РУП ГУНП України в Івано-Франківській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.04.2023 (справа № 344/807/23, провадження № 3/344/1101/23) у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто з нереабілітуючих підстав. 10.04.2023 [PERSON] в черговий раз вчинив побої [PERSON] , у зв`язку з чим вона змушена була звертатися до поліції. За фактом її звернення зареєстровано кримінальне провадження №12023096110000039, проведено судову медичну експертизу, якою встановлено наявність тілесних ушкоджень, нанесених [PERSON] . Усвідомлюючи, що така ситуація є вкрай небезпечною як для неї, так і для дітей та негативно впливає на психологічний та емоційний стан дітей, у січні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю, про стягнення аліментів, а в квітні 2023 року також подала позов про поділ майна подружжя. Так, в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа №344/1008/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю. Відповідач у вказаній справі подав до суду зустрічний позов з вимогами визначити місце проживання дітей з ним. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.05.2023 шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання дітей з матір`ю. Щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та завдання моральної шкоди, позивач зазначає, що зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] неодноразово були свідками домашнього насильства, тому вони є дітьми, які постраждали від домашнього насильства та зазнали моральної шкоди, що підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.10.2022 (справа № 344/11616/22, провадження №3/344/5465/22), постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2023 (справа № 344/807/23). висновком судового медичного експерта №100 від 24.04.2023 у кримінальному провадженні №12023096110000039, якою встановлено наявність тілесних ушкоджень, нанесених [PERSON] 10.04.2023, психологічними характеристиками психоемоційного стану дітей та сімейних відносин від 14.03.2023, наданих за результатами дослідження дитячо-батьківських відносин та особистісних психоемоційних характеристик [PERSON] та [PERSON] , листом Ліцею ім. В. Чорновола Івано-Франківської міської ради від 28.02.2023 про Інформацію щодо відвідування ученицею 2-В класу [PERSON] шкільного психолога, висновком Комісії з питань захисту прав дитини Івано-Франківської міської ради щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від 27.04.2024 № 515. Позивач вважає, що вищевказаними доказами підтверджуються факти неодноразового вчинення відповідачем [PERSON] домашнього насильства по відношенню до позивача [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в тому числі фізичного, психологічного, емоційного, вербального. Враховуючи характер заподіяння шкоди (адміністративний проступок), глибину фізичних та душевних страждань, а також те, що мало місце заподіяння шкоди здоров`ю (як фізичного, так і психічного), довгу тривалість страждань, неодноразове вчинення відповідачем домашнього насильства, вимушених змін у способі життя потерпілих, позивач оцінює розмір завданої відповідачем моральної шкоди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі по 30\~000,00 гривень кожній особі. За таких обстави позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заподіяну моральну шкоду у розмірі по 30 000 гривень кожному (а.с. 1-13). 30 липня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, а саме в частині відшкодування завданої моральної шкоди неповнолітньому [PERSON] в розмірі 1200,00 гривень та неповнолітній [PERSON] в розмірі 1200,00 гривень. Обґрунтовуючи заперечення, відповідач зазначає, що позивач стверджує, що протягом усього часу спільного проживання у них були напружені стосунки, оскільки відповідач систематично вчиняв сварки, скандали, а також домашнє насильство у численних формах і вона навіть народила мертву дитину через те, що він її побив. Ці твердження, на думку відповідача, виглядають щонайменше дивно та неправдоподібно, оскільки після кількох років, протягом яких він застосовував до неї насильство, вона не тільки не розлучилась зі ним, а захотіла народити від нього ще одну дитину. Так само неправдоподібно звучить твердження про те, що увесь цей час позивач наважувалась припинити спільне проживання через економічне насильство, а саме те, що він залишив дітей без коштів та бізнесу. Підприємницьку діяльність відповідачем припинено ще у 2017 році. Також відповідач ніколи не мав відношення до продажу деревини і не займався продажем автомобілів, право власності на усе нерухоме майно, яке було придбано у шлюбі, було зареєстровано на дружину та дітей. Також жодних доказів на твердження позивача щодо застосування до неї та дітей насильства до 2022 року позивачем не надано. Як доказами застосування домашнього насильства до позивача та їхніх дітей, остання посилається на постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, однак із жодної постанови не вбачається, ким і щодо кого вчинено адміністративне правопорушення. Відповідач вважає, що в даному випадку відсутні докази його вини у спричиненні моральної шкоди. Не дивлячись на відсутність належних доказів, відповідач визнає, що 02.09.2022 між [PERSON] та позивачем мав місце конфлікт, у результаті якого позивач викликала працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення. Так як дружина є емоційною людиною, провокувала його на конфлікти, то суперечки, які у них інколи виникали, вирішувались дуже шумно і емоційно з її сторони. Він старався, щоб при цьому не були присутні діти, однак таке трапилось, і того разу він не стримався і теж відповідав їй емоційно. Судом його було звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, що підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.10.2022 по справі № 344/11616/22. [PERSON] у суді при розгляді цієї адміністративної справи повідомила, що вони примирились і просила його не карати, що також свідчить про те, що стосунки їхні і його відношення до дружини не були настільки поганими, як зазначено у позові. Крім того, відповідач зазначає, що позивач неодноразово застосовувала до нього насильство фізичного та психологічного характеру в присутності їхніх дітей, однак він як чоловік не звертався у зв`язку з цим до правоохоронних органів. Також вона застосовувала насильство психологічного та фізичного характеру до їхніх дітей, яке він неодноразово припиняв. Позивачем до матеріалів позовної заяви не надано жодних належних доказів, які свідчать, що відповідачем заподіяно шкоду здоров`ю [PERSON] та їхніх дітей [PERSON] та [PERSON] , як зазначено у позові. Відповідач вважає, що на психічне здоров`я дітей [PERSON] та [PERSON] частково вплинули його дії, а саме конфліктна ситуація, яка виникла у їх присутності 02.09.2022 між ним та позивачем, в результаті чого винесено постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.04.202. Відповідач визнає, що його діями завдано моральної шкоди дітям [PERSON] та [PERSON] , яка виразилась у душевних стражданнях. Вважає, що завдання моральної шкоди [PERSON] не доведено належними доказами. Відповідач зазначає, що в результаті розлучення саме йому позивачем завдано матеріальної та моральної шкоди. Через постійну стресову ситуацію у нього погіршився стан здоров`я, в результаті чого він отримав інвалідність та не може знайти роботу. На даний час відповідач отримує пенсію, ніяких інших доходів не має, аліменти на дітей сплачує за рахунок коштів, отриманих у борг, тому сплатити значні суми, як відшкодування шкоди, не має можливості. Також відповідач вказує, що перебував і перебуває у гарних стосунках з їхніми дітьми, займався їх вихованням, проводив з ними час, цікавився навчанням та справами у школі та сплачував кошти на їх утримання ще до винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів. За наведених обставин позивач просить позовну заяву [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] до нього [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , що діє в інтересах дітей: відшкодування моральної шкоди у розмірі 1200,00 гривень, завданої неповнолітній [PERSON] , відшкодування моральної шкоди розмірі 1200,00 гривень, завданої неповнолітньому [PERSON] (а.с. 86-88). 13 серпня 2024 року представником позивача [PERSON] адвокатом Манченко О.В. подано до суду відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 110-113). 20 листопада 2024 року відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому просить позовну заяву про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково (а.с. 129-130). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 червня 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 65-66). Ухвалою суду від 25 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.69-71). Ухвалою суду від 15 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження ( а.с. 79-80). Ухвалою суду від 18 березня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті ( а.с. 142-143). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Манченко О.В. позовні вимоги\~підтримали у\~повному обсязі\~на підставах,\~викладених у\~позовній заяві,\~просили позов\~задовольнити у\~повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Зварич Ю.А. у судовому засіданні частково заперечували проти задоволення позовних вимог, просили позов задовольнити частково. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 вересня 2022 року Івано-Франківським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області була надана відповідь [PERSON] на її звернення щодо конфлікту з чоловіком [PERSON] , що мало місце 02.09.2022, та повідомлено, що було складено адміністративний протокол щодо [PERSON] за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.18). 12 квітня 2023 року складений висновок експерта № 100 за результатами судово-медичної експертизи [PERSON] (а.с.19-21). 28 лютого 2023 року директором ліцею імені В`ячеслава Чорновола Івано-Франківської міської ради надана інформація щодо відвідування ученицею 2-В класу [PERSON] шкільного психолога (а.с.22). Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , є доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с.23-26). 14 березня 2023 року Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» складена психологічна характеристика психоемоційного стану дитини та сімейних відносин [PERSON] (а.с. 27-31). 14 березня 2023 року Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» складена психологічна характеристика психоемоційного стану дитини та сімейних відносин [PERSON] (а.с. 32-37). 28 березня 2023 року Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» складена психологічна характеристика психоемоційного стану [PERSON] (а.с.38-43). Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.45-46). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2023 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 5000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 26 січня 2023 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 47-63). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади, довідок № 4269, № 4268 про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 76-78). З копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] не є фізичною особою-підприємцем (а.с. 89-90). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, господарське приміщення за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] (а.с. 91). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, гараж за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] (а.с.92). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, квартира за адресою: [ADDRESS] , комора [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (а.с.93-94). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на все нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] , накладено арешт (а.с.95). Як вбачається з копії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року по справі № 344/15901/23, постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2023 року скасовано, визнано [PERSON] винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 96-97). [PERSON] отримує пенсію по інвалідності (а.с. 98-99). Крихівецьким ліцеєм Івано-Франківської міської ради дана позитивна характеристика на учня 6-Б класу [PERSON] , в якій зазначено, що батько приділяє належну увагу навчанню дитини, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, систематично відвідує батьківські збори (а.с. 100, 180). Ліцеєм імені В`ячеслава Чорновола Івано-Франківської міської ради надана характеристика на ученицю 2-В класу [PERSON] , в якій зазначено, що тато [PERSON] добросовісно виконує свої батьківські обов`язки (а.с. 101, 181). Згідно розрахунку зі сплати аліментів, у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с.102). 29 квітня 2025 року складено Акт обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 152).29 квітня 2025 року працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради проведена бесіда з дитиною [PERSON] , про що складено протокол (а.с. 153). 11 червня 2025 року Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» складена психологічна характеристика психоемоційного стану дитини та сімейних відносин [PERSON] (а.с.155-163). 16 травня 2025 року Громадською організацією Волейбольний клуб «Олімпія» складена характеристика на [PERSON] , в якій зазначено, що батько колишньої вихованки клубу [PERSON] записав свою доньку на навчально-тренувальні заняття з волейболу у 2022 році, послідовно підтримував і заохочував інтерес дитини до занять спортом (а.с. 172). Тренером клубу Ніка-05 складена позитивна характеристика на [PERSON] (а.с. 173). 01 травня 2025 року матір`ю учениці, [PERSON] , складена характеристика на [PERSON] (а.с. 174). Батьками однокласників [PERSON] дані позитивні характеристики на його батька [PERSON] (а.с. 175-179). Директором Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги надана відповідь [PERSON] на його заяву від 04.07.2025 щодо проведення процедури медитації (а.с.182). Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2022 року (справа № 344/11616/22, провадження № 3/344/5465/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На підставі ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оголошену [PERSON] усне зауваження (а.с. 188-189). 27 квітня 2023 року постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області провадження (справа № 344/807/23, провадження № 3/344/1101/23) провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.190-191). 05 січня 2023 року відносно [PERSON] складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника (а.с. 192, 197). 02 травня 2023 року відносно [PERSON] складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника (а.с. 196). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Частина перша статті 4 Цивільного кодексу України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина перша статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Стаття 15\~Цивільного кодексу\~України надає\~кожній особі\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України). Батьки та дитина є учасниками сімейних відносин (частина друга статті 2 Сімейного кодексу України). Відповідно до частин першої-другої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга\~статті 150 Сімейного кодексу України). Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, визначених\~Конституцією\~та законами України. Пунктом 9 частини другої статті 16\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 Цивільного кодексу України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом положень частини третьої\~статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Верховний Суд у справі № 909/285/16 зазначив про те, що необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди. Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення. З матеріалів справи вбачається, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.10.2022 (справа № 344/11616/22, провадження №3/344/5465/22) встановлено, що 02.09.2022 близько 21 години 30 хвилин [PERSON] \~ за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо дружини [PERSON] , що виражалось в ображанні її нецензурною лайкою, шарпанні її за одяг та руки, та під час даного конфлікту були присутні їх спільні малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] . Цією постановою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності. У постанові Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.04.2023 (справа № 344/807/23, провадження № 3/344/1101/23) судом встановлено, що [PERSON] 05.01.2023 близько 21 години 30 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання в [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини [PERSON] , а саме: ображав нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою, вдарив рукою в область обличчя в присутності дітей [PERSON] та [PERSON] , тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у вказаній справі закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому постанови від 04.10.2022 (справа № 344/11616/22, провадження № 3/344/5465/22). від 27.04.2023 (справа № 344/807/23, провадження № 3/344/1101/23), що набрали законної сили, є обов`язковими для суду в питанні,\~чи мали\~місце ці\~дії (бездіяльність)\~та чи\~вчинені вони\~цією особою, при розгляді даної цивільної справи. Отже, з даних постанов суду вбачається, що відповідач [PERSON] вчиняв домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.Також в межах кримінального провадження №12023096110000039 від 11 квітня 2023 року було проведено судову медичну експертизу, якою встановлено наявність тілесних ушкоджень, нанесених [PERSON] . З висновку експерта № 100 від 12 квітня 2023 року вбачається, що характер та локалізація тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення від ударів руками чи ногами в кількості не менше восьми фізичних контактних дій та у своїй сукупності не могли утворитися внаслідок одномоментного вільного падіння з положення стоячи на площину. За результатами дослідження дитячо-батьківських відносин та особистісних психоемоційних характеристик [PERSON] та [PERSON] були складені психологічні характеристики психоемоційного стану дітей та сімейних відносин від 14.03.2023. Стосовно обох дітей спеціалістами встановлено наявність яскраво вираженої емоційної прихильності до особистості матері, міцний емоційний зв`язок, бажання проживати саме з матір`ю, яку діти асоціюють з позитивними категоріями на відміну від батька. Так, за результатами дослідження стосовно сина [PERSON] встановлено: хлопчик асоціює батька з поняттями «скучно», «злий», «безжалісний», а мати з поняттями «підтримка», «допомога», «доброта»; хлопець зазначає, що особисто бачив, як батько бив матір по ногах, животі, по очах та руці. Важливо зауважити, що хлопчик також зазначив, що батько і йому робив боляче, а саме брав за горло та бив у живіт, а також додав, що чув в свою адресу грубі висловлювання погрозливого характеру, що свідчить про фізичне і морально-психологічне насилля. Психолог відмічає, що батько є для нього авторитетом, але виключно під дією авторитарного виховання; [PERSON] розуміє недоречність та грубість агресивних проявів батька до нього та інших членів родини, але схильний до його виправдання, що свідчить про «синдром жертви» в ситуації сімейного насилля. У дослідженні зазначено, що хлопчик висловлює свідоме бажання жити з матір`ю. Спеціалістами рекомендовано робота психолога з дитиною з метою відновлення відчуття захищеності та стабілізації психоемоційного стану. Стосовно доньки [PERSON] , у дослідженні зазначено, що батька дитина сприймає негативно, виражаючи страх, потребу у захисті, злість. Дівчинка розповідає, що бачила та чула, як батько ображає матір, погрожує та б`є; вказала, що особисто бачила, як батько бив матір в очі, по руках та ногах. Психоемоційний стан дівчини пригнічений та наближений до критичного, що проявляється в складнощах планування найближчого майбутнього, витісненні спогадів та емоцій, які є важкими для дитини, а також в наявності ознак депресивного стану; внутрішня не вивільнена агресія може проявлятися через самоушкодження (дитина здирала собі шкіру, на що звернули увагу класний керівник та шкільний психолог). В дослідженні зазначено, у дівчинки виявлено схильність до агресивності в формі негативізму злості та образливості до особистості батька за його поведінку в сім`ї; дівчинка боїться батька та підсвідомо бажає витіснити його із сімейної системи. Спеціалістами встановлено, що додаткові важкі стреси можуть порушити психіку дитини, що вплине на її розвиток; рекомендовано зниження впливу стресоутворюючих факторів, консультації батьків у психолога, робота дитини з психологом, підтримка дитини в кризових ситуаціях. . У листі Ліцею ім. В. Чорновола Івано-Франківської міської ради від 28.02.2023 про інформацію щодо відвідування ученицею 2-В класу [PERSON] шкільного психолога зазначено про те, що у вересні 2022 року було проведено індивідуальну психодіагностику Кут Анни, причина звернення страхи в дитини; за результатами діагностик спостерігалась тривожність, страхи та нічні кошмари, які пов`язані з нанесенням шкоди батьком матері, спостерігався тісний емоційний зв`язок з матір`ю та бажання її захистити. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що в спірних правовідносинах позивачем доведено наявність протиправної поведінки заподіювача шкоди [PERSON] що полягає у завданні психологічного та фізичного насильства. Доводи позивача про застосування до неї сексуального та економічного насильства не підтверджені достовірними, належними та допустимими доказами. Суд вважає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, нервова напруга та переживання щодо поновлення порушених прав, втрата нормальних життєвих і сімейних зв`язків, що виникли внаслідок протиправної поведінки відповідача [PERSON] , вимагали від позивача [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя та життя малолітніх дітей, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я. Також малолітні діти, які неодноразово були свідками від домашнього насильства свого батька, почали гостро потребувати допомоги психотерапевтів, на що звернули увагу вчителі, шкільні психологи, психотерапевти. Крім того, суд вважає, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач та її діти не зазнали страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Вказані обставини свідчать про те, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу та їхнім дітям завдано моральної шкоди. Також у судовому засіданні стороною позивача доведено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, відповідача. Аналіз наведених норм, які регулюють деліктні правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини заподіювача шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві. Щодо наявності вини, як підстави для деліктної відповідальності, то відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що свідчили б про відсутність вини відповідача, відповідно підстав, які б звільняли відповідача від відповідальності (завдання шкоди не з його вини), стороною відповідача суду не наведено, а судом таких обставин не встановлено. За наведених обставин суд вважає, що позивачем доведено наявність складу правопорушення, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими. Визначаючи розмір завданої моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з наступного. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, тому суд, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56). При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, важкість вимушених змін в житті позивача та її дітей, характер додаткових зусиль для організації позивачем свого життя та життя дітей, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у сумі, яка за переконанням суду, становить по 6000,00 грн (шість тисяч гривень нуль копійок) на відшкодування моральної шкоди завданої позивачу [PERSON] , неповнолітньому сину [PERSON] та неповнолітній доньці [PERSON] . Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. У пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial