Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. ТОВ "ОХОРОНА-КИЇВ 6" здійснює охоронну діяльність на підставі ліцензії МВС України на провадження охоронної діяльності. «11» липня 2024 року між ТОВ "ОХОРОНА-КИЇВ 6" та відповідачем укладено Договір №W10331/1 на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи на об`єкт Відповідача, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Рональда Рейгана, буд. 8. 04.09.2024 року Договір на охорону був автоматично розірваний на підставі п.п. а) п.4.2. у зв`язку з наявною заборгованістю по оплаті за послуги охорони. Відповідно до пункту 4.2. Договору, у зв`язку з заборгованістю, Позивач повідомив Відповідача про розірвання вищезазначеного договору в односторонньому порядку. Проте, після розірвання в односторонньому порядку Договору Відповідач в 3-х денний строк не повернув «КЗС» позивачу, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 233 ЄВРО, що станом на 26.09.2025 року складає 11349 гривень 85 копійок в національній валюті за курсом, встановленим НБУ. Крім заборгованості за «КЗС» у відповідача наявна заборгованість за надані Позивачем послуги з охорони у сумі 1057 гривень 50 копійок. Крім того, відповідно до чинного законодавства України, позивачем нараховані інфляційні витрати та штрафні санкції, відповідно до ЦК України, за період з 05.09.2024 року по 26.09.2025 року у розмірі 1639,30 грн. та 394,66 грн. відповідно. Загальна сума заборгованості відповідача становить 14441,31 грн, яку позивач просить суд стягнути на свою користь, а також судові витрати в загальному розмірі 6656,80 грн. (судовий збір в розмірі 2422,40 грн.; витрати на відправлення Роз`яснення адвоката як додаткового повідомлення Відповідача про розірвання договору в розмірі 55,90 грн.; витрати на відправлення Відповідачу Позовної заяви про стягнення заборгованості за договором зі всіма додатками в розмірі 178,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн.) Процесуальні дії у справі. 13 жовтня 2025 року позовна заява надійшла до суду через підсистему "Електронний суд". 17 жовтня 2025 року та 23 жовтня 2025 року судом отримана інформація щодо останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача. 24 жовтня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представник позивача - адвокат Матарикіна С.П. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у порядку письмового провадження, на підставі наданих до суду документів. Не заперечує проти заочного рішення суду. Порядок виклику відповідача до суду, передбачений ст.128 ЦПК України, дотримано, судові повістки та копія ухвали про відкриття провадження надсилалися судом за його останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, але були повернуті до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». На підставі цього відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, однак в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. 11 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОХОРОНА-КИЇВ 6" та [PERSON] укладено Договір №W10331/1 на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи на об`єкт Відповідача, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Рональда Рейгана, буд. 8. Відповідно до пунктів Договору Договір укладається після обладнання «Об`єкта» комплектом засобів сигналізації. На виконання п. 1.5 вищезазначеного Договору, Виконавець встановив на Об`єкті комплект засобів сигналізації (далі - КЗС), за допомогою якого здійснювалося спостереження за Об`єктом та його охорона. КЗС належить Виконавцю на праві власності та не переходить у власність Замовника протягом всього часу дії Договору, окрім випадків переходу права власності на КЗС від Виконавця до Замовника, передбачених пунктами договору. В свою чергу, у відповідності із положеннями Договору, Замовник несе повну матеріальну відповідальність за збереження встановленого Виконавцем КЗС з настанням наслідків, встановлених п. 8.1.4. Договору охорони. При підписанні договору на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи між сторонами, Відповідач підтвердив факт передачі йому КЗС, що належить Позивачу на праві власності, на Об`єкт Відповідача за адресою: м. Київ, вул. Рональда Рейгана, буд. 8, про що зазначено в наступних пунктах договору: 1.1."Замовник" передає, а "Виконавець" приймає під охорону на пульт централізованого спостереження (надалі - "ПЦС") "Об`єкт", розташований за адресою: м. Київ, вул. Рональда Рейгана, 8, де знаходяться матеріальні цінності, які належать "Замовнику". 1.2."Виконавець" приймає на себе зобов`язання щодо централізованої технічної охорони "Об`єкта", згідно з цим Договором, де "Виконавець" забезпечує збереження майна в період його перебування під охороною. 1.3."Періодом охорони", при своєчасній оплаті, вважається проміжок часу з моменту прийому "Об`єкта" під охорону на ПЦС до його зняття з охорони "Замовником". 1.4."Виконавець" бере на себе обов`язок реагувати при отриманні сигналу тривоги з "Об`єкту", що охороняється, шляхом виїзду мобільної групи ТОВ "Охорона і безпека плюс" з метою з`ясування причини надходження сигналу тривоги і, при необхідності, протидіяти злочинним посяганням на власність "Замовника". 1.5.Договір укладається після обладнання "Об`єкта" комплектом засобів сигналізації (далі - "КЗС"), зазначеним у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною Договору. 1.5.1. "Замовник" забезпечує допуск фахівця "Виконавця" для встановлення "КЗС", за допомогою якого ведеться спостереження за "Об`єктом" та його охорона. "КЗС" являється і залишається власністю "Виконавця" та не переходить у власність "Замовника" протягом всього часу дії цього Договору, окрім випадків переходу права власності на "КЗС" від "Виконавця" до "Замовника", передбачених пунктами 1.5.1.,1.5.3. цього Договору. "Замовник" несе повну матеріальну відповідальність за збереження встановленого "Виконавцем" "КЗС" з настанням наслідків, передбачених п.8.1.4 цього Договору. Відмова "Замовника" від обладнання технічними засобами сигналізації місць можливого проникнення і проведення заходів щодо технічного укріплення "Об`єкта" обумовлюється письмово в п.п. г) п. 7.1. Договору. 1.5.2. "Замовник" має право викупити "КЗС", сплативши в будь-який час протягом терміну дії договору на розрахунковий рахунок "Виконавця" в повному обсязі загальну суму його вартості, зазначеної у Додатку №2 до цього Договору, або частковими оплатами протягом терміну дії Договору. Оплата проводиться на розрахунковий рахунок "Виконавця" в національній валюті України за курсом, встановленим НБУ на день проведення розрахунку за окремо наданим «Виконавцем» рахунком-фактурою на продаж "КЗС". Право власності на "КЗС" переходить від "Виконавця" до "Замовника" після сплати "Замовником" в повному обсязі загальної суми його вартості. 1.5.3. В разі дострокового припинення договору за ініціативою "Замовника", або за ініціативою "Виконавця" у випадках, передбачених п.4.2. цього Договору, та не сплати "Виконавцем" у повному обсязі загальної суми вартості "КЗС" на момент припинення цього Договору, проведена "Замовником" часткова оплата за ''КЗС" «Замовнику» не повертається та залишається у власності "Виконавця". В разі розірвання Договору протягом одного року з дати його укладення згідно п.п. 10.2.1, 10.2.2, п.10.2., п.п. 10.3.1. п.10.3., після сплати "Замовником" "Виконавцю" в повному обсязі загальної суми вартості "КЗС", зазначеної у Додатку № 2 до цього Договору, "КЗС" переходить у власність "Замовника". При укладанні вищезазначеного Договору на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи на об`єкт Відповідачем особисто була написана Розписка, в якій він підтвердив факт отримання в оренду комплекту КЗС, в тому числі і ППК «Лунь-25ТЕ», який є власністю ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 6», та зобов`язався його (ППК «Лунь») повернути у випадку закінчення дії договору. Позивачем надані суду документи, що підтверджують право власності на ППК «Лунь-25ТЕ», а саме: Рахунок на оплату приладу ППК «Лунь» та інших комплектуючих КЗС, Видаткова накладна придбання ППК «Лунь» та інших комплектуючих КЗС, Інформаційний лист щодо вартості КЗС в цілому. 04.09.2024 року Договір на охорону був автоматично розірваний на підставі п.п. а) п.4.2. у зв`язку з наявною заборгованістю по оплаті за послуги охорони. Саме наявна заборгованість за надані послуги охорони за встановлений на «Об`єкті» Відповідача комплект КЗС (комплект засобів сигналізації) спричинила порушення прав Позивача, у зв`язку з чим подана дана позовна заява про стягнення заборгованості за договором. У відповідності з п. 3.13. Договору: ««В разі розірвання цього договору «Замовник» зобов`язаний протягом 5-ти календарних днів з дати розірвання договору провести необхідні за цим договором, а також забезпечити в 3-х денний строк доступ фахівця «Виконавця» на «Об`єкт» для проведення демонтажу встановленого «Виконавцем» «КЗС», окрім випадків, передбачених пунктами 1.5.1., 1.5.3. цього договору. Наслідки неповернення «КСЗ» згідно умов договору передбачені в п. 8.1.4. цього договору». Відповідно до пункту 3.13. Договору, в разі розірвання цього Договору «Замовник» зобов`язаний протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з дати розірвання Договору провести всі необхідні взаєморозрахунки за цим Договором, а також забезпечити в 3-х денний строк доступ фахівця «Виконавця» на «Об`єкт» для проведення демонтажу встановленого «Виконавцем» «КЗС», окрім випадків, передбачених пунктами 1.5.1., 1.5.3. цього договору. Наслідки неповернення ППК з будь-яких підстав, передбачені в п.8.1.4 цього Договору. Відповідно до пункту 8.1.4. Договору, в разі пошкодження, знищення, викрадення та/ або неповернення за будь-яких обставин встановленого на «Об`єкті» комплекту засобів сигналізації, «Замовник» в 3-х денний строк в безумовному порядку сплачує на розрахунковий рахунок «Виконавця» його вартість, зазначену уДодатку №2 до цього договору. Оплата проводиться в національній валюті України за курсом, встановленим НБУ на день проведення розрахунку. Відповідно до пункту 10.2.1. Договору, в разі розірвання цього Договору за ініціативою «Замовника» протягом одного року з дати його укладання «Замовник» зобов`язаний протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з дати розірвання Договору повинен сплатити «Виконавцю» в повному обсязі загальну суму вартості «КЗС», зазначеної у Додатку №2 до цього Договору. Відповідно до пункту 10.3. Договору, сторони домовились, якщо «Замовник» має заборгованість по оплаті за охорону протягом 3 (трьох) місяців з дати останньої оплати за надані послуги, передбачені у п.8.1.1. Договору, «Замовник» повинен протягом 5-ти днів з дати розірвання договору погасити заборгованість перед «Виконавцем» в повному обсязі та виконати інші зобов`язання згідно умов цього договору. Відповідно до пункту 10.3.1. Договору, протягом одного року з дати його укладання, якщо «Замовник» має заборгованість по оплаті за охорону протягом 3-х місяців, «Замовник» протягом 5-ти календарних днів з дати розірвання договору повинен сплатити «Виконавцю» в повному обсязі загальну суму вартості «КЗС», зазначеної у Додатку №2 до цього Договору. Фактом дострокового припинення договору, підставами такого припинення, є наявна заборгованість за надані послуги охорони, відповідно до пункту 10.3. вищезазначеного Договору та відмова провести всі необхідні розрахунки з дотриманням умов Договору, у тому числі, передбачені пунктами вищезазначеного Договору. Відповідно до пункту 4.2. Договору, у зв`язку з заборгованістю, Позивач повідомив Відповідача про розірвання вищезазначеного договору в односторонньому порядку. Так, позивачем була направлена Відповідачу Вимога про сплату заборгованості, вих. №84 від 04.09.2024 року. Дана Вимога про сплату заборгованості була направлена на всі мобільні номера телефонів Відповідача та/або його довіреної особи: 067-220-65-75, 063-571-72-76, які співпадають з номерами телефонів Відповідача, зазначеними Відповідачем в Додатку №1 до Договору на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи. Даний факт підтверджується скріншотом з Вайберу Відповідача та/або його довіреної особи. Також Відповідачу було направлено Роз`яснення адвоката як додаткове повідомлення Відповідача про розірвання вищезазначеного договору, вих.№08/04 від 08.04.2025 року. Дане Роз`яснення адвоката було також направлено на всі мобільні номера телефонів Відповідача та/або його довіреної особи: 067-220-65-75, 063-571- 72-76, які співпадають з номерами телефонів Відповідача, зазначеними Відповідачем в Додатку №1 до Договору на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи. Даний факт підтверджується Скріншотом з Вайберу Відповідача щодо відправлення Роз`яснення адвоката. Дане Роз`яснення адвоката додатково було направлено на електронну пошту Відповідача: samirrzaev33@gmail.com, яка зазначена Відповідачем в Додатку №1 до Договору на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи. Також доказами повідомлення Відповідача про розірвання договору та виникнення заборгованості є направлене Відповідачу Роз`яснення адвоката як додаткове повідомлення Відповідача про розірвання вищезазначеного договору, вих. №08/04 від 08.04.2025 року. Даний факт підтверджується Інформацією про відправлення документів Відповідачу з Описом вкладення №1546604 від 09.04.2025 року. Але Відповідачем даний документ не був отриманий, оскільки документ повернувся відправнику "у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання". Даний факт підтверджується Інформацією щодо стану доставки відправлення документів Відповідачу №1546604 від 29.04.2025 року. Після розірвання в односторонньому порядку Договору Відповідач в 3-х денний строк не повернув «КЗС» Відповідачу, внаслідок чого, виникла заборгованість у сумі 233 ЄВРО. На дату подання даної заяви про видачу судового наказу 233 ЄВРО складає 11349,85 гривень в національній валюті за курсом, встановленим НБУ на 26.09.2025 року та вираховується як 233 ЄВРО х 48,7118 (курс гривні к євро) та дорівнює 11349,85 гривень. Заборгованість за отримані послуги становить - 1057,50 грн., інфляційні витрати за період з 05.09.2024 року по 26.09.2025 року - 1639,30 грн., 3% річних за вказаний період становить 394,66 грн. Відповідачем не оспорюється факт укладення зазначеного договору, факт встановлення в на об`єкті ППК «Лунь-25К» та факт наявності в нього заборгованості. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за договором про надання послуг та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору (принцип «pacta sunt servanda»). Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору про надання послуг, який у розумінні ст.ст. 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 ЦК України. Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України). Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно зі ст. 177 ЦК України послуга є самостійним об`єктом цивільних прав. Визнання послуги об`єктом цивільних прав (цивільних правовідносин) зумовлює наявність договірних зобов`язань, предметом виконання яких є здійснення виконавцем певної дії, обумовленої договором, нематеріальний результат якої споживається замовником у процесі її надання. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України). Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі за №727/898/19 у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (ст.ст. 651 - 654 ЦК). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у ст. ст. 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. У постанові від 22.02.2023 року у справі за №465/5980/17 Верховний Суд зазначив, що договір, як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір, його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України). Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, належить: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) однією стороною. Разом з тим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може бути видання довіреності двома і більше особами, спільний заповіт подружжя тощо. Результат аналізу розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на: суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини; такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору. Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору, як вид одностороннього правочину, розрахована на сприйняття іншими особами. У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. При цьому слід розмежовувати підстави недійсності цього одностороннього правочину (зокрема, суперечність імперативній цивільно-правовій нормі) від підстав для односторонньої відмови від договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі за №357/15284/18. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч. 3 ст. 202 ЦК України). Тлумачення ст. 651 ЦК України з урахуванням принципу розумності, свідчить, що сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент, з якого договір вважатиметься розірваним, внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору - у випадку, якщо сторони не встановили момент, з якого договір вважатиметься розірваним, внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, то з урахуванням що такий односторонній правочин відноситься до таких, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, і таким моментом має бути моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення з відповідачем Договору на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи на об`єкт Відповідача тапорушення останнім взятих на себе зобов`язань. Згідно з п.п. 8.1 та 8.1.1 укладеного між сторонами по справі договору, за згодою сторін - загальний розмір щомісячної плати за цим договором складає 595,00 грн. Сплата за надані послуги здійснюється замовником щомісяця, протягом перших 5 банківських днів поточного місяця за безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Сплата проводиться через відділення банків. Водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 1057,50 грн. Умовами пункту 4.1 «а» договору передбачено, що виконавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо замовник має заборгованість по оплаті за охорону, незалежно від перебування «Об`єкта» під охороною чи ні, що не звільняє замовника від виконання п. 3.13. цього договору. Разом з цим, п. 10.2. договору передбачено, що за вимогою однієї з сторін, цей договір може бути припинений або призупинений на певний строк, при цьому сторона-заявник зобов`язана не пізніше ніж за 5 календарних днів листом письмово повідомити про це іншу сторону, а також провести необхідні взаєморозрахунки та виконати всі зобов`язання з дотриманням умов цього договору, у тому числі передбачені п. 3.13 цього договору. За таких обставин суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин було розірвано в односторонньому порядку з 04.09.2024 року. Згідно з п. 3.13. договору - у разі розірвання цього договору замовник зобов`язаний провести в 3-х денний строк всі необхідні взаєморозрахунки за цим договором, а також забезпечити в 3-х денний строк доступ фахівця виконавця на «Об`єкт» для проведення демонтажу встановленого виконавцем "КЗС". Наслідки неповернення "КЗС" з будь-яких підстав, передбачені в п. 8.1.4 цього договору. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем було надано доступ представникам позивача до «Об`єкту» для проведення демонтажу встановленого "КЗС", як і не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем згідно з п. 8.1.4. договору вартості "КЗС". Таким чином, відповідний борг за надані послуги в сумі 1057,50 грн. та вартість неповернутого "КЗС" у розмірі - 11349,85 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційного збільшення за період з 05.09.2024 року по 26.09.2025 року, суд зазначає наступне. Законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів, внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Разом з цим суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. При цьому, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України, щодо сплати заборгованості, з урахуванням установленого індексу інфляції, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, тоді як іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Таким чином, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти, внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Враховуючи вищевикладене, оскільки згідно з п. 8.1.4. договору зобов`язання щодо сплати вартості "КЗС" у випадку його неповернення визначено сторонами в іноземній валюті, суд дійшов висновку про неправомірність нарахування позивачем інфляційних втрат на вказану суму боргу, оскільки норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з цим, що стосується нарахування позивачем інфляційних втрат на суму боргу 1057,50 грн., суд зазначає наступне. ЦК України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання. Водночас, ч. 1 ст. 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Частиною 5 ст. 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення, як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону). Ст. 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації - грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у ч. 1 цієї статті; водночас, ч. 2 ст. 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у ч. 1 цієї статті. З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - Кабінет Міністрів України постановою за №1078 від 17.07.2003 року затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), п. 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації, незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (п. 1-1 Порядку). Згідно з п. 4 Порядку - сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Отже, при розрахунку інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1078 від 17.07.2003 року та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, що затверджена наказом Державного комітету статистики України за №265 від 27.07.2007 року. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і, якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення. Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю. Отже, методика розрахунку інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції). Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 143,31 грн. за період з 05.09.2024 року по 26.09.2025 року. Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 05.09.2024 року по 26.09.2025 року, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню в сумі 394,66 грн. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, на думку суду вартість послуг адвоката в загальній сумі 4000,00 грн є обґрунтованою та співмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. Щодо витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача витрат на відправлення Роз`яснення адвоката як додаткового повідомлення Відповідача про розірвання договороу в розмірі 55,90 грн. та витрат на відправлення Відповідачу Позовної зяави про стягнення заборгованості за договором зі всіма додатками в розімір 178,50 грн. задоволенню не підлягають, оскільки не є судовими витратами в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial