Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

ХІД РОГЛЯДУ СПРАВИ. На розгляд до Сихівського районного суду м. Львова надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білий-Дім» (надалі Позивач, ОСББ «Білий-Дім») до [PERSON] (надалі Відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Ухвалою від 11.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ним ухвали для усунення недоліків позовної заяви вказаних у мотивувальній частині ухвали. До Сихівського районного суду м. Львова надійшла заява від ОСББ «Білий-Дім», якою усунуто недоліки позовної заяви, які слугували залишенню позовної заяви без руху. Ухвалою від 19.08.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Слід зазначити, що відповідачем подавалася зустрічна позовна заява, у якій він просив суд: - зобов`язати ОСББ «Білий-Дім» внести зміни у власний статут і доповнити його текст таким чином: «Наймач приміщення неприватизованої квартири здійснює оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території безпосередньо на рахунок ОСББ відповідно до правильно сформованих квитанцій»; - стягнути з ОСББ «Білий-Дім» матеріальну шкоду в сумі 50000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 200000,00 грн. Ухвалою від 07.10.2025 зустрічну позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ним ухвали для усунення недоліків позовної заяви вказаних у мотивувальній частині ухвали. Ухвалою від 01.12.2025 суд повернув зустрічний позов. АРГУМЕНТИ СТОРІН. Аргументи позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем, як власником квартири [ADDRESS] , своїх зобов`язань щодо оплати послуг і витрат з утримання будинку та прибудинкової території за період з серпня 2022 року по червень 2025 року. Загальна сума боргу становить 12798,22 грн. Позивач просить стягнути на свою користь вказану суму основного боргу, а також 3318,37 грн. інфляційних втрат і 825,07 грн. 3% річних. Аргументи відповідача. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що він є не власником, а наймачем квартири [ADDRESS] , що виключає його обов`язок зі сплати членських внесків ОСББ. Відповідна квартира належить до комунальної власності та належить Львівській міській раді. Відтак, саме до неї слід пред`являти претензії зі сплати боргу. При цьому відповідач визнає наявність у нього боргу зі сплати вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 10561,60 грн., яка утворилась за період з серпня 2023 року по липень 2025 року. Він готовий сплачувати вартість житлово-комунальних послуг, однак не погоджується із покладенням на нього обов`язку здійснювати членські внески до ОСББ. Між сторонами велися переговори щодо укладення договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, однак його так і не було укладено. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. У [ADDRESS] , у якому 22.06.2016 створено ОСББ «Білий-Дім», що простежується зі змісту Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №393791367767 від 10.12.2021. У вказаному будинку на восьмому поверсі знаходиться квартира [ADDRESS] , у якій зареєстровані [PERSON] (наймач), [PERSON] (дружина наймача) , [PERSON] та [PERSON] (діти наймача), що підтверджується Довідкою про склад сім`ї №73 від 28.07.2025, виданою позивачем. Судом встановлено, що відповідну квартиру було передано відповідачу у користування з числа жилих приміщень в будинках державного або громадського житлового фонду, а його заселення відбувалося на підставі Ордеру на жиле приміщення №001173 від 28.07.2000, виданого Виконавчим комітетом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів. У матеріалах справи наявні Протоколи загальних зборів ОСББ «Білий-Дім» №4 від 23.12.2019, №6 від 20.09.2022, якими затверджувався тариф на обслуговування будинку. Так, з 01.01.2020 року такий тариф становив 6 грн. за 1 кв.м., з 01.10.2022 7 грн. за 1 кв.м. На переконання позивача, відповідач повинен оплачувати вартість витрат на обслуговування будинку, виходячи із тарифів встановлених рішеннями загальних зборів ОСББ. Разом з цим, у зв`язку із невиконанням відповідного обов`язку, у [PERSON] існує борг у розмірі 12798,22 грн., який утворився за період з серпня 2022 року по червень 2025 року. У травні 2025 року позивач надсилав відповідачу Попередження, у якому вказав на існування боргу та просив оплатити його. Відповідач заперечив проти проведення оплати, надіславши позивачу відповідь від 01.06.2025. Однією із підстав для заперечень стало те, що відповідач є наймачем квартири, а тому на нього не може покладатися обов`язок співвласника зі сплати членських внесків до ОСББ. Зважаючи на це, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу. Крім того, позивач на підставі частини 2 статті 625 ЦК України здійснив нарахування на суму основного боргу 3318,37 грн. інфляційних втрат і 825,07 грн. 3% річних, про стягнення яких також просить суд. Судом також встановлено, що ОСББ «Білий-Дім» уже зверталося до Сихівського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати внесків за період до 01.08.2022. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.11.2022 у справі №464/3927/22, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30.01.2023, позовні вимоги задоволено, стягнуто із [PERSON] на користь ОСББ «Білий-Дім» 11508,00 грн. боргу за житлово-комунальні послуги. ОЦІНКА СУДУ. Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У даній справі позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача 12798,22 грн. основного боргу, 3318,37 грн. інфляційних втрат і 825,07 грн. 3% річних. Як на підставу позову він посилається на неналежне виконання відповідачем обов`язку з оплати послуги й витрат з утримання (обслуговування) будинку та прибудинкової території за період з серпня 2022 року по червень 2025 року. Надаючи оцінку предмету та підставам заявленого позову, суд зазначає, що для правильного вирішення спору між сторонами слід встановити правову природу заборгованості, про стягнення якої просить позивач. Насамперед слід наголосити, що відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг визначені нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон №2189-VIII). Предметом регулювання цього Закону є, серед іншого, відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком (стаття 2). Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належить, зокрема, житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком (пункт 1 частини 1 статті 5 Закону №2189-VIII). У частині\~1\~статті 6\~Закону №2189-VIII\~встановлено,\~що учасниками\~правовідносин у\~сфері надання\~житлово-комунальних\~послуг є: 1)\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); 2)\~управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Управителем багатоквартирного будинку можу бути лише фізична особа-підприємець або юридична особа суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. За своїм змістом послуга з управління багатоквартирним будинком це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (пункти 12, 14 частини 1 статті 1 Закону №2189-VIII). Отже, з наведеного випливає, що управитель багатоквартирного будинку є самостійним учасником правовідносин у сфері надання житлових послуг, який наділений спеціальним правовим статусом. Так, він є суб`єктом господарювання, а отже його діяльність націлена на досягнення чітко визначеної мети отримання прибутку. У той же ж час, правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (надалі Закон №2866-III), згідно зі статтею 1 якого, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Статтею 4 Закону №2866-III передбачено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Таким чином, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, як окрема юридична особа, не охоплюється обсягом поняття «управитель багатоквартирного будинку», визначеним Законом №2189-VIII, враховуючи протилежну спрямованість його діяльності. Визначені законом мета і предмет діяльності ОСББ не передбачають провадження об`єднанням підприємницької господарської діяльності, а тому ОСББ не є суб`єктом, який може надавати житлову послугу з управління багатоквартирним будинком відповідно до Закону №2189-VIII. З цього логічно випливає, що об`єднання не вправі також формувати цін чи тарифів на такі послуги. Таким чином, позивач помилково посилається у тексті позову на положення законодавства у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідне законодавство не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. За своєю правовою природою сума, про стягнення якої просить позивач, не є боргом за надану житлову послугу, а є сумою внесків на утримання будинку за певний період, яка визначається, виходячи із рішень загальних зборів ОСББ. Внески (збори, платежі) на утримання будинку, визначені загальними зборами ОСББ, не можуть бути ототожнені із тарифами на житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Останні встановлюються повноважними органами та є обов`язковими для населення усієї країни та/або її окремої адміністративно-територіальної одиниці. У даній справі розмір внеску на утримання (обслуговування) неодноразово визначався рішеннями загальних зборів ОСББ «Білий-Дім» за №4 від 23.12.2019 та №6 від 20.09.2022. Переліченими рішеннями встановлено, що тариф на обслуговування будинку з 01.01.2020 року становить 6 грн. за 1 кв.м., з 01.10.2022 7 грн. за 1 кв.м. Не залишається поза увагою суду і те, що згідно зі статтею 22 Закону №2866-III для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, отримання послуги з управління побутовими відходами, об`єднання за рішенням загальних зборів має право визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори. У тексті позову позивач зазначає, що з метою належного утримання будинку та прибудинкової території, сприянні мешканцям в отримання житлово-комунальних послуг, ОСББ уклало ряд договорів з іншими підприємствами та забезпечує надання послуг з комплексного обслуговування будинку, перевірку та прочистку димовентиляційних каналів, технічне обслуговування ліфтів та вивезення побутових підходів. Вказане слугує додатковим підтвердженням того, що позивач не є надавачем житлової послуги з управління багатоквартирним будинком, а спірна сума не є боргом за таку житлову послугу. Фактично, ідеться про понесені позивачем витрати на управління багатоквартирним будинком здійснені на користь третіх осіб надавачів житлово-комунальних послуг, які повинні відшкодовуватися співвласниками шляхом здійснення внесків на утримання будинку, виходячи із затверджених рішеннями загальних зборів ОСББ тарифів. Підсумовуючи викладене вище, законодавством, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, є Закону №2866-III, а також Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (надалі Закон №417-VIII). Згідно зі статтею 10 Закону №2866-III вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Статтею 15 Закону №2866-III передбачено, що співвласник зобов`язаний, зокрема, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Обов`язок співвласників виконувати рішення зборів співвласників визначений і у частині 1 статті 7 Закону №417-VIII. Згідно зі статтею 23 Закону №2866-III внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. За загальним правилом частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (стаття 20 Закону №2866-III). Частиною 2 статті 10 Закону №417-VIII також встановлено, що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком. За змістом частин 1, 2 статті 12 Закону №417-VIII витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку про те, що прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми статті 322 ЦК України та приписів Закону №2866-III та Закону №417-VIII. У зв`язку з цим, рішення загальних зборів ОСББ «Білий-Дім» про встановлення тарифу на обслуговування будинку, виходячи із площі конкретної квартири, є обов`язковими для власників приміщень по [ADDRESS] , які в силу прямої норми закону несуть тягар утримання належного їм майна та зобов`язані виконувати прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ. При цьому у разі відмови співвласника сплачувати встановлені внески і платежі об`єднання має право звернутися до суду (частина 6 статті 13, частина 1 статті 17 №2866-III). У даній справі перед судом постало питання щодо можливості стягнення із відповідача боргу за внесками на утримання (обслуговування) багатоквартирного будинку. Судом встановлено, що [PERSON] є користувачем квартири [ADDRESS] , а не її власником, адже не отримував її у власність та проживає у квартирі зі сім`єю, після видачі органом місцевого самоврядування Ордеру на жиле приміщення №001173 від 28.07.2000 та заселення у відповідну квартиру. Відповідна квартира належить до об`єктів права комунальної власності Львівської міської ради. Частиною 4 статті 12 Закону №417-VIII передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень. У той же час у постанові від 02.09.2020 у справі №906/884/19 Верховний Суд констатував, що визначаючи зобов`язання орендарів зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство\~не передбачає\~механізму реалізації\~такого зобов`язання,\~у тому\~числі механізму\~захисту прав\~об`єднання\~співвласників,\~зокрема не\~встановлює для\~ОСББ права\~примусового стягнення\~відповідних коштів\~з орендарів\~у судовому\~порядку,\~передбачаючи таке\~право лише\~щодо співвласників\~майна (частина 6 статті 13, Закону №2866-III). За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про те, що, з урахуванням приписів статті 511 ЦК України, прийняті рішення\~ОСББ є\~обов`язковими тільки\~для співвласників\~майна багатоквартирного\~будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для орендарів нерухомого майна. Виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (стаття 11 ЦК України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку. Таким чином, відповідач, як користувач квартири [ADDRESS] , зобов`язаний сплачувати внески на утримання орендованого ним приміщення тільки за умови, якщо такий обов`язок встановлений відповідним правочином (договором). Разом з цим, у матеріалах справи відсутні як договір про сплату орендарем витрат на управління будинком, укладений між відповідачем та ОСББ «Білий-Дім», так і договір оренди, у якому б був встановлений обов`язок відповідача зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ «Білий-Дім». Слід зауважити, що відповідач наголошує на тому, що він має обов`язок сплачувати не внески на утримання будинку, виходячи із встановлених рішеннями загальних зборів ОСББ тарифів, а проводити оплату витрат на утримання будинку на підставі окремого договору, укладеного із позивачем. Більше того, відповідач звертався до позивача із заявою від 04.04.2024, у якій зазначив, що з моменту створення ОСББ вимагав і вимагає укладення договору про сплату витрат на управління будинком. Разом з цим, такий договір так і не було укладено. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що у даній справі відсутні підстави для задоволення позовних вимог. При ухваленні відповідного рішення суд враховує ту обставину, що судовими рішеннями у справі №464/3927/22 із [PERSON] уже стягувалися на користь ОСББ «Білий-Дім» 11508,00 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на встановлені відповідними рішеннями обставинам як на преюдиційні, зокрема в частині визнання відповідача власником квартири [ADDRESS] . З цього приводу суд зазначає таке. У постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №727/5236/22 Верховний Суд вказав, що інститут преюдиції, закріплений у статті 82 ЦПК України, в першу чергу покликаний забезпечити реалізацію однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - пропорційність, складовою якої є процесуальна економія часу, завданням якої є ефективність судової процедури, що забезпечує, у свою чергу, ефективне здійснення правосуддя. Саме тому у разі, коли суд у іншій справі встановив певні обставини, які виклав у своєму судовому рішенні, що набрало законної сили, не вимагається повторне доказування цих обставин при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, якщо суд у іншій справі дійде висновку, що порядок встановлення відповідних преюдиційних обставин був невірний, мав певні недоліки це не є підставою для їх ігнорування судом у іншій справі відповідно до умов статті 82 ЦПК України, якщо цей суд не має обґрунтованих підстав вважати, що безпосередньо самі встановлені обставини відповідають дійсності, встановлені у достатньому обсязі для розгляду іншої справи, який дозволяє прийняти судове рішення у цій іншій справі, яке буде законним та обґрунтованим. Завданням інституту преюдиції є також сприяння єдності судової практики, що преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. У той же час, якщо суд у іншій справі дійде обґрунтованого висновку та з`ясує, наприклад, що міра визначеності та/або конкретизованості встановлених преюдиційних обставин не є достатніми для вирішення спору у цій іншій справі, що докази, на підставі яких встановлювались відповідні преюдиційні обставини, були неповними, що впливає на дійсність встановлених преюдиційних обставин, рівень їх визначеності та безспірності, що має значення для законності та обґрунтованості майбутнього судового рішення у цій іншій справі, то він не може бути обмежений виключно вже встановленими преюдиційними обставинами. Верховний Суд у своїй постанові від 31.07.2019 у справі №2340/4337/18 виклав правовий висновок згідно із яким для спростування преюдиційних обставин учасник судового процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством (пункт 35). Спростування належними і допустимими доказами обставин, встановлених іншим судом у судовому рішенні, не порушує принципу верховенства права та правової визначеності як елемента верховенства права, а може свідчити, зокрема, про те, що цьому іншому суду не було надано всіх належних доказів для розгляду справи по суті (п. 36). Вирішуючи спір у справі №464/3927/22 суд першої інстанції встановив, що відповідач є власником та основним наймачем квартири, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї №53 від 10.08.2022. Таким чином, до відповідача було застосовано одночасно два правових статуси власника і користувача, що розмиває конкретизованість й визначеність встановленої преюдиційної обставини. При цьому, доказ, на підставі якого було встановлено таку обставину, є недостатнім для того, щоб беззаперечно стверджувати про наявність у відповідача правового титулу власника квартири. Суд наголошує, що вказана обставина має вирішальне значення для вирішення спору між сторонами у цій справі. Використання встановленої у справі №464/3927/22 обставини належності квартири відповідачу як преюдиційної при вирішенні спору у цій справі в умовах її недостатньої конкретизованості й визначеності, а також недостатності доказів, на підставі яких вона була встановлена, позначиться на законності й обґрунтованості рішення у даній справі. Таким чином, суд вважає, що відповідна обставина не може бути встановлена у цій справі, виходячи виключно із судових рішень у справі №464/3927/22. Щодо застосування у межах справи №464/3927/22 положень законодавства про надання житлово-комунальних послуг та стягнення боргу, то такі факти не є визначальними при вирішенні спору у цій справі, адже є лише оцінкою судами спірних правовідносин, а не преюдиційними обставинами. Слід також зазначити, що сам по собі факт проведення відповідачем оплати стягнутої із нього суми згідно із судовими рішеннями у справі №464/3927/22 не свідчить про визнання відповідачем обов`язку зі здійснення оплати внесків на утримання будинку, а лише вказує на виконання ним судових рішень, які є обов`язковими для нього. СУДОВІ ВИТРАТИ. У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір за подання позову покладається на позивача.

Outcome: dismissed