Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

31.10.2025 року до суду звернулася представник заявника адвокат Третяк І.П. із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.09.1993 року виконкомом Синельниківської міської Ради народних депутатів, зареєстрованого Синельниківським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №58/4. Ухвалою суду від 05.11.2025 року відкрито провадження по даній справі. Представник заявника адвокат Третяк І.П. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.09.1993 року, виданого 06.09.1993 року виконкомом Синельниківської міської Ради народних депутатів, зареєстрованого Синельниківським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №58/4, належить квартира, яка розташована за адресою : [ADDRESS] . При видачі вказаного Свідоцтва про право власності на житло було невірно зазначено прізвище заявника, а саме вказано « [PERSON] », а правильне прізвище - « [PERSON] ». У паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16.11.1999 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, прізвище, ім`я та по-батькові заявника вказано « [PERSON] , [INFO] » (а.с.7-9). Зареєстрований був за адресою: [ADDRESS] з 12.07.2000 року до 29.10.2003 року. Таке ж прізвище зазначено у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, яка видана 04.06.1999 року Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі ( а.с.10). Таким чином, виникли певні неузгодженості між документами, що посвідчують особу [PERSON] та правовстановлюючим документом на квартиру, який було видано на ім`я « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому\~числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що\~організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Надані суду документи переконують суд в тому, що саме заявнику належить свідоцтво про право власності на житло, видане 06.09.1993 року виконкомом Синельниківської міської Ради народних депутатів, та зареєстроване Синельниківським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №58/4,та дають підстави для задоволення заяви, тому що від встановлення факту залежить реалізація заявником свого права на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а встановити цей факт у позасудовому порядку немає можливості. На підставі викладеного,

Outcome: approved