Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , який за місцем народження отримав громадянство Російської Федерації. В 2021 році [PERSON] із дитиною переїхали проживати з території Російської Федерації до України, з того часу жодних відносин з відповідачем не підтримують, він будь-яким чином не намагається побачитись з дитиною, в тому числі по відеозв`язку, жодних коштів на утримання дитини не надає, його життям не цікавиться. [PERSON] , [INFO] , набув громадянства України на підставі ч. 1 ст.7 Закону України «Про громадянство» з 26.05.2019, що підтверджується довідкою №6831-000009020 від 25.01.2023. Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради за №118 від 20.04.2023, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . 20.10.2023 позивач уклала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вихованням дитини займається виключно його матір, на огляди у Шепетівський ЦПМСД дитина приходить у супроводі лише своєї матері. Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради за №03-28/37-87 від 15.08.2025 вважається за доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . З огляду на те, що батько дитини тривалий час не спілкується з дитиною, тобто не цікавиться її життям, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, суду пояснила, що з відповідачем проживала в Російській Федерації без реєстрації шлюбу, батьком дитини записаний відповідач. Разом з дитиною повернулася до України до початку воєнного стану, а відповідач лишився у Російській Федерації, оскільки припинила спільне проживання з ним. Спочатку спілкувалися по телефону, з 2022 року взагалі припинили спілкування, відповідач перестав виходити на контакт, кошти на утримання дитини не надсилав. У жовтні 2023 року вона уклала шлюб з [PERSON] , а [INFO] у них народилася спільна дитина [PERSON] . [PERSON] 6 років, він думає, що [PERSON] його рідний батько, який повністю його утримує. Чоловік є військовослужбовцем, інших дітей, крім [PERSON] , не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив не подавав. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 24.09.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.10.2025. Ухвалою від 23.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.11.2025. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню та утриманню дітей, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Судом встановлено, що у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , який за місцем народження отримав громадянство Російської Федерації. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство» з 26.05.2019, що підтверджується довідкою №6831-000009020 від 25.01.2023. Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується копією рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради №118 від 20.04.2023, яким визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 20.10.2023, у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] у подружжя народилася спільна дитина [PERSON] . [PERSON] був вихованцем закладу дошкільної освіти «Малятко» з 15.04.2024 по 13.06.2025, відвідував заклад постійно, матір дитини та його вітчим [PERSON] брали у участь у всіх заходах, які відбувалися у закладі, що підтверджується довідкою Микулинського закладу дошкільної освіти «Малятко» Грицівської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області №22 від 05.08.2025. Відповідно до довідки КП «Комунальне некомерційне підприємство Шепетівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Шепетівської міської ради Хмельницької області №20/533 від 07.08.2025 [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою [ADDRESS] , з 25.09.2024 задекларований у лікаря-педіатра амбулаторії ЗПСИ №6 Шепетівський центр ПМСД [PERSON] , на огляди до лікаря звертався в супроводі матері [PERSON] , востаннє 15.03.2025 в супроводі матері, під час огляду було встановлено діагноз - бронхіоліт, та призначене відповідне лікування, рекомендації щодо лікування мати дитини виконувала. Відповідач не забезпечує належний догляд дитини, не утримує її, тривалий час не цікавиться життям сина, здоров`ям, благополуччям, фізичним, моральним розвитком дитини, байдужий до сина. Всі обов`язки по догляду дитини, її харчуванню, відвідуванню навчального закладу, санітарно-гігієнічного обслуговування тощо позивач виконує самостійно. Відповідно до висновку виконавчого комітету Шепетівської міської ради №03-28/37-87 від 15.08.2025 орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . 4.Норми права, які застосував суд. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 5.Оцінка суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. В рішенні ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява № 37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та «відновлення» сім`ї. У матеріалах справи містяться переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач тривалий час не спілкується з дитиною, не цікавиться її потребами і, як наслідок, не має тісного психологічного зв`язку з нею. Відповідач протягом «розумного часу» без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо нехтує ними. На засідання органу опіки та піклування та в судові засідання відповідач не з`явився, що додатково свідчить про відсутність у нього намірів налагодити зв`язок з сином та байдуже ставлення до долі дитини. Свої батьківські обов`язки, без поважних причин, відповідач повністю поклав на позивача, яка одноособово, тривалий час опікується дитиною: дбає про його розвиток, здоров`я, навчання та благополуччя в цілому. Обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання сина. Врахувавши конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», а також те, що відповідач як батько участі у вихованні, навчанні, утриманні дитини не бере, з сином не спілкується тривалий час, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, взагалі відсутній у житті сина, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча, йому жодних перешкод у вихованні дитини ніхто не вчиняє, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки він злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Матеріали справи не містять доказів того, що йому перешкоджали у спілкуванні з сином. На переконання суду, позбавлення батьківських прав призведе до безумовного покращення життя неповнолітньої дитини. Разом з тим, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи встановлені обставини справи, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, суд дійшов висновку стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 23.09.2025 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved