Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі\~ Позивач)\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~Чернігівської міської\~ради (далі\~ Відповідач)\~про зобов`язання прийняти пакет документів та вчинити дії по приватизації квартири кв. [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що Позивач зареєстрована і проживає з 22.09.2015 за адресою: [ADDRESS] . Указана квартира загальною площею 55,00 кв.м. була надана для проживання батьку Позивача [PERSON] та членам його сім`ї, відповідно до рішення виконавчого комітету Деснянської районної Ради депутатів трудящих м. Чернігова від 21 липня 1977 року № 309 «Про затвердження списків по заселенню 68 квартирного житлового будинку [ADDRESS] ». Після смерті [PERSON] , в даній квартирі проживала мати Позивача - [PERSON] , 1946 року народження, яка знята з реєстрації 03.02.2018. Згідно з рішенням Чернігівської міської ради від 31 серпня 2006 року, міська рада надала згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова відомчого та державного житлового фонду разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепла-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду, в тому числі і п`ятиповерхового шістдесятивосьмиквартирного будинку по [ADDRESS] у якому розміщена квартира [ADDRESS] , де проживає Позивач. У травні 2025 року Позивач звернулася до Чернігівської міської ради з заявою щодо приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , проте листом від 19.06.2025 Відповідач повідомив, що квартира не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Чернігова, її приватизація можлива за умови передачі її до комунальної власності. Аналіз змісту листа Відповідача дає Позивачу підстави для висновку, що Відповідач безпідставно не прийняв та не здійснив державну реєстрацію права власності на багатоквартирний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який згідно рішення Чернігівської міської ради передано до комунальної власності територіальної громади, що позбавляє Позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири [ADDRESS] . Враховуючи, що Позивач правомірно набула право на користування спірною кватирою та з 22.09.2015 постійно проживає у квартирі, вона має право на приватизацію житла, передбаченого п. 5 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Факт, що Чернігівська міська рада не завершила процедуру передачі багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у власність територіальної громади, не здійснивши державну реєстрацію будинку у встановленому законом порядку, позбавляє Позивача права на приватизацію житла, передбаченого п. 5 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що стало підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03.09.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Через канцелярію суду 26.09.2025 від представника Відповідача надійшов відзив на позов, у якому він заперечив проти задоволення позову та вказав, що відповідно до частини 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права. Згідно з листом Фонду комунального майна Чернігівської міської ради від 27.02.2025, квартира за адресою [ADDRESS] не перебуває у комунальній власності Чернігівської міської територіальної громади. Беручи до уваги зазначені норми закону та фактичний статус об`єкта, приватизація квартири за вказаною адресою є неможливою, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Ухвалою суду від 30.10.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 03.12.2025. У судове засідання з`явилися Позивач [PERSON] , представник Позивача адвокат Стреж В.А. та представник Відповідача [PERSON] . У судовому засіданні Позивача та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, надали пояснення, аналогічні змісту позову. Представник Відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач з 22.09.2015 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міськради від 27.08.2025 № 8404 (а.с. 14). За даними технічного паспорту на квартиру, виданого TOB «Трудовий колектив Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат, кухні, ванної кімнати, коридору, загальною площею 55,00 кв.м. (а.с.15, 16). Згідно з рішенням Чернігівської міської ради від 31.08.2006, міська рада надала згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова відомчого та державного житлового фонду разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепла-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду, в тому числі і п`ятиповерхового шістдесятивосьмиквартирного будинку по [ADDRESS] (а.с. 18,19). Передачу вирішено здійснити відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002 року зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням міської ради від 30 березня 2004 року «Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002 року (2 сесія 4 (24) скликання)» (11 сесія 4 (24) скликання). У листі від 06.07.2021 № 48 Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, яке є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] , зазначає що не заперечує проти передачі квартири [ADDRESS] у комунальну власність громади, для подальшої реалізації права на приватизацію житла громадянкою [PERSON] . Додатково повідомляє, що у вищевказаному житловому будинку залишилося неприватизованими лише дві квартири. Всі інші мешканці скористалися своїм правом на приватизацію житла. Документи на приватизацію оформлялися відділом приватизації Чернігівської міської ради, без передачі будинку у комунальну власність (а.с. 17). Листом від 19.06.2025 за результатами розгляду заяви Позивача щодо приватизації квартири [ADDRESS] , Відповідач повідомив, що указана квартира не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Чернігова, її приватизація можлива за умови передачі квартири до комунальної власності (а.с. 20). Аналогічні відповіді надавалися Відповідачем та його структурними підрозділами у період з 2018 по 2025 роки на інші звернення Позивача щодо вирішення питання приватизації квартири (а.с. 40-44). Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Згідно з частиною третьою статті 9 Житлового кодексу України (назва в редакції Закону від 21 квітня 2022 року № 2215-IX, далі - ЖК України) громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Приватизація житла здійснюється у порядку, встановленому Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 1 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад та житловий фонд, який перебуває у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону № 2482-XII). Передання квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений законодавством. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 (провадження № 61-1311сво23) вказано: «Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. У цьому випадку порушення прав позивача відбувається у формі відмови та бездіяльності відповідача у здійсненні особою права на приватизацію житлового приміщення. Таким чином, якщо органи приватизації зволікають із винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність позивача». Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають під час приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (частини десята, одинадцята статті 8 Закону № 2482-XII). Перелік випадків відмови чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, серед яких: відсутність у особи права на приватизацію; заборона приватизувати конкретне приміщення. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). Разом з тим, суд звертає увагу, що як зазначалося вище, державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад та житловий фонд, який перебуває у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Порядок передачі такого житлового фонду визначається Кабінетом Міністрів України, а факт передачі засвідчується актом приймання-передачі, форма якого також затверджується Урядом України. Передача об`єктів до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова на даний час регламентується Положенням про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 06.03.2014. За змістом п. 11-13 указаного Положення передача об`єктів у комунальну власність територіальної громади здійснюється комісією, яка створюється розпорядженням міського голови та до складу якої, крім посадових осіб міської ради, входять також представники юридичних осіб, майно яких передається. Згідно з п. 15 Положення передача об`єкта комунальної власності оформляється актом приймання передачі. Після цього, Фонду комунального майна міськради готує відповідні проекти рішень виконавчого комітету міськради про затвердження актів (п. 16). Відповідно до п. 17 Положення право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом з дня реєстрації такого права. Аналогічні положення з більш детальною конкретизацією щодо передачі у комунальну власність саме об`єктів житлового фонду визначені у п. п. 19-35 Положення. Із матеріалів справи не вбачається, що будинок [ADDRESS] чи квартира [ADDRESS] у цьому будинку у визначеному законодавством порядку були передані у комунальну власність Чернігівської міської ради. Так, за змістом рішення Чернігівської міської ради від 31.08.2006, міська рада надала згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова відомчого та державного житлового фонду та визначила порядок такої передачі, посилаючись на діюче на той час нормативно-правове регулювання. Що указане рішення було реалізоване шляхом оформлення та затвердження актів приймання-передачі у комунальну власність Чернігівської міської територіальної громади будинку [ADDRESS] в цілому чи квартири [ADDRESS] та державної реєстрації речового права не об`єкт, суду доказів не надано. Суд також враховує, що листом № 61 від 07.09.2021 Фонд комунального майна Чернігівської міськради, у відповідь на лист балансоутримувача будинку [ADDRESS] Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, інформував останнього про необхідність подачі відповідного пакету документів для розгляду питання прийняття квартири [ADDRESS] у комунальну власність, указавши повний перелік таких документів. Суд зазначає, що у даному випадку недотримання процедури передачі у комунальну власність житлового фонду Житлово - комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з неприйняттям Відповідачем відповідних управлінських рішень щодо прийняття житла, що перебуває у правомірному користуванні Позивача, у комунальну власність. При цьому, позовних вимог до Житлово - комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва Позивачем не заявлено, до участі у справі підприємство не залучене. Факт прийняття у комунальну власність указаного будинку заперечується Відповідачем, і його доводи узгоджуються з інформацією у листах Відповідача, Фонду комунального майна Чернігівської міськради, адресованими Позивачу, внутрішнім листуванням між структурними підрозділами Чернігівської міськради (а.с. 35-37, 40-44). Оскілки квартира [ADDRESS] на даний час не має статусу державного житлового фонду, вона не підлягає приватизації. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що покладення на Відповідача обов`язку вчинити зазначені у позові дії, які можуть бути здійснені лише за умови попереднього оформлення Житлово - комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва низки документів та підписання акту прийому передачі у комунальну власність житлового будинку (квартири), не відповідатиме вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно яких Відповідач несе обов`язок діяти у порядку та межах повноважень, визначених Конституцією та Законами України і не може на власний розсуд приймати рішення поза визначеною Законом процедурою. Суд не приймає до уваги доводи Позивача, що за виключенням двох квартир, усі інші квартири у будинку [ADDRESS] були приватизовані, оскільки приватизація цих квартир не є предметом спору у даній справі, а тому суд не може надавати оцінку законності дій уповноважених працівників органу місцевого самоврядування та прийнятих ним рішень щодо такої приватизації. За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічні положення визначені у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі досліджених судом доказів, з урахуванням доводів сторін, суд доходить висновку, що Позивач не довів свої позовні вимоги належними, достатніми та достовірними доказами, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог суд відмовляє, судові витрати мають бути залишені за Позивачем. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed