Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] , від імені якого діє адвокат Гешева Юлія Леонідівна, звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що в жовтні 2025 року йому стало відомо про перебування його автомобіля під арештом. Вказане сталося в рамках виконавчого провадження № 68737835, відкритого 22.02.2022. Вищевказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису №\~7321, вчиненого 11.07.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., у зв`язку із заборгованістю, що виникла за кредитним договором №\~ZPXRRX03220543, укладеним 01.09.2007 між позивачем та відповідачем. Позивач не погоджується із заборгованістю за виконавчим написом і з урахуванням викладеного, вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог ст.\~ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже вчиняючи виконавчий напис, нотаріус керувався нечинним законодавством, не перевіривши безспірність вимог. На підставі викладеного, просив суд визнати спірний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача всі понесені ним витрати. Докази понесення витрат на правничу допомогу будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Не погоджуючись з позовними вимогами, представник відповідача надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений законно, з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі наданих документів, що підтверджують безспірність суми заборгованості. Вважає, що позивачем пропущені строки позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, адже виконавчий напис № 7321 був вчинений 11.07.2017, а до суду позивач звернувся з пропуском трирічного строку. Крім того, відповідач заперечує щодо правничої допомоги позивача, вважаючи її завищеною та неспівмірною із заявленими вимогами і просить її зменшити пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог у разі задоволення позову. Ухвалою суду від 06.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06.11.2025 забезпечено позов. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, просить винести рішення з врахуванням доводів, викладених у позовній заяві, додатково зазначила, що у відзиві відповідач посилається на не чинний Перелік документів, на підстав яких можуть вчинятися виконавчі написи. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен керуватися Переліком документів від 29.06.1999 № 1172. Заборгованість за кредитним договором не була безспірною, з дня вимоги минуло більше 3 років, строк дії договору до 01.09.2008, а доказів пролонгації договору надано не було. У заяві про надання кредиту відсотки визначені в розмірі 11,83 на місяць, а згідно розрахунку заборгованості, вони нараховувались в розмірі 12% на місяць. Нарахування комісій, штрафів та пені не можуть вважатися безспірними, адже їх нарахування не підтверджено умовами договору. Відсотки нараховані поза межами дії кредитного договору. Строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом не пропущені, оскільки виконавчий напис вчинено 11.07.2017, а з веденням карантинних обмежень та воєнного стану такі строки були призупинені. Представник відповідача у відзиві зазначив про розгляд справи без участі їх представника. Треті особи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, пояснень суду не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 7321 про звернення стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в загальному розмірі 110\~587,00\~грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. 22.02.2022 відкрито виконавче провадження №\~68737835. Також в рамках даного виконавчого провадження винесені наступні постанови: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22.02.2022, стягнення з боржника основної винагороди від 22.02.2022, арешт коштів боржника від 15.07.2022, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.12.2024, арешт коштів боржника від 18.12.2024, визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 22.01.2025, арешт коштів боржника від 15.09.2025, арешт майна боржника від 15.09.2025, розшук майна боржника від 15.09.2025. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. На момент вчинення виконавчого напису діяв Закон України «Про нотаріат» (в редакції від 04.06.2017). Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.\~ст.\~87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Стороною відповідача до відзиву долучені: заява позичальника від 01.09.2007, згідно умов якої кредит становить 4\~764,00 грн; строк кредитування 01.09.2007 01.09.2008 включно; проценти за користування кредитом 1%; при порушенні умов зобов`язань процента ставка становить 11,83% на місяць від залишку заборгованості; розрахунок заборгованості. Відповідно до п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів в редакції змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, оскільки п. 2 Переліку з 22.02.2017 визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, якими доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Матеріали справи не містять та стороною відповідача на надано доказів того, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відповідав вимогам на той час чинного законодавства. Таким чином, суд дійшов до висновку, що станом на 11.07.2017 у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості. Щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). З урахуванням п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), в Україні встановлено карантин з 12.03.2020. Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Окрім цього, з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 рф на територію України законодавець вніс зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме доповнив розділ пунктом 19, 20, яким визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, законодавцем було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Відповідно до Закону України № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Цей Закон набрав чинності 04.09.2025. Тобто, перебіг строку позовної давності відновлено саме з 04.09.2025 і за наведених вище обставин, суд дійшов до висновку, що позивачем строки позовної давності для звернення до суду з позовом про оскарження виконавчого напису не пропущені. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не надано переконливих доказів на підтвердження своєї позиції, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №\~7321, вчиненого 11.07.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в загальному розмірі 110\~587,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволені, з відповідача на його користь підлягає стягненню сума судового збору в загальному розмірі 1\~816,80 грн (1\~211,20 грн за подачу позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та 605,60 грн за заяву про забезпечення позову). Докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved