Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

26.08.2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а саме просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 593917,79 грн., з яких три відсотки річних в розмірі 138188,62 грн., сума нарахованих інфляційних втрат в розмірі 455929,17 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що за Договором про надання споживчого кредиту №537-08 ПОУ Н №10606155000 від 23.08.2005р.\\Кредитний договір Г\\АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 52 000,00 доларів США. Згідно з Договором про надання споживчого кредиту №11131233000 від 22.03.2007р.\\Кредитний договір 2\\ та Додатковою угодою №1 від 23.02.2009р. надано відповідачу кредит в іноземній валюті у сумі 75 000 доларів США. Надані відповідачці кредити також забезпечені договором поруки, про що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договори поруки №537 від 23.08.2005р. та №103276 від 22.03.2007 р. Боржник [PERSON] свої зобов`язання за кредитними договорами не виконувала, внаслідок чого 16.12.2010 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по справі № 2-7547/2010, згідно якого позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту було задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №537-08 ПОУ Н (№10606155000) від 23.08.2005р.; Договором про надання споживчого кредиту №11131233000 від 22.03.2007р. та Додатковою угодою №1 від 23.02.2009р. до договору про надання споживчого кредиту №11131233000 від 22.03.2007р. (Договір про надання споживчого кредиту №11131233001) в розмірі 118 018,85 (сто вісімнадцять тисяч вісімнадцять доларів США, вісімдесят вісім центів), що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення становить ( 100 доларів США = 796,31 гривень) складає 939795,90 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень дев`яносто копійок). Стягнуто у солідарному порядку на користь АТ «УкрСиббанк» з [PERSON] , [PERSON] суму сплачених судового збору в розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. та інші судові витрати. 01.11.2013 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Коваленко О.Б.) здійснено заміну ПАТ «УкрСиббанк», як сторони виконавчого провадження на ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №2-7547/10, який видав Київський районний суд м. Одеси про стягнення грошової суми солідарно з [PERSON] , [PERSON] . Вказане рішення суду до теперішнього часу відповідачками не виконано, тому позивач вважає, що має право на захист своїх прав та інтересів шляхом стягнення з них трьох відсотків річних та інфляційних втрат від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання 02.12.2025 р. не з`явився, проте у позовній заяві просив розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України, вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судова влада, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідачі правом на подання відзиву на позов не скористалися. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, наданих разом із матеріалами позову, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до договору про надання споживчого кредиту №537-08 ПОУ Н №10606155000 від 23.08.2005р.\\Кредитний договір Г\\АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 52 000,00 доларів США. Згідно з Договором про надання споживчого кредиту №11131233000 від 22.03.2007р.\\Кредитний договір 2\\ та Додатковою угодою №1 від 23.02.2009р. надано відповідачу кредит в іноземній валюті у сумі 75 000 доларів США. Надані відповідачці кредити також забезпечені договором поруки, про що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договори поруки №537 від 23.08.2005р. та №103276 від 22.03.2007 р. Судом встановлено, що боржник [PERSON] свої зобов`язання за кредитними договорами не виконувала, внаслідок чого 16.12.2010 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по справі № 2-7547/2010, згідно якого позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту було задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №537-08 ПОУ Н (№10606155000) від 23.08.2005р.; Договором про надання споживчого кредиту №11131233000 від 22.03.2007р. та Додатковою угодою №1 від 23.02.2009р. до договору про надання споживчого кредиту №11131233000 від 22.03.2007р. (Договір про надання споживчого кредиту №11131233001) в розмірі 118 018,85 (сто вісімнадцять тисяч вісімнадцять доларів США, вісімдесят вісім центів), що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення становить ( 100 доларів США = 796,31 гривень) складає 939795,90 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень дев`яносто копійок). Стягнуто у солідарному порядку на користь АТ «УкрСиббанк» з [PERSON] , [PERSON] суму сплачених судового збору в розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. та інші судові витрати. 01.11.2013 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Коваленко О.Б.) здійснено заміну ПАТ «УкрСиббанк», як сторони виконавчого провадження на ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №2-7547/10, який видав Київський районний суд м. Одеси про стягнення грошової суми солідарно з [PERSON] , [PERSON] . Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість у сумі 593917,79 грн., з яких три відсотки річних в розмірі 138188,62 грн., сума нарахованих інфляційних втрат в розмірі 455929,17 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативи зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання йог обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, ще регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження N° 14-16цс18). Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, для застосування частини другої статті 625 ЦК України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором. За наведеним у частині другій статті 625 ЦК України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконанні грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановленні договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період після прострочення повернення позики після закінчення дії кредитного договору підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, параграф 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховної Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 червня 2021 року в справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у скла Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20). У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 зазначено таке: Тлумачення і статті 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 частини першої статті Цивільного кодексу України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільної права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три відсотки річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто, складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20). Такі ж правові підходи застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2023 року в справі № 753/369/21, що свідчить про сталість судової практики з питання застосування статті 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні. Також, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку». Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц (провадження №14-252цс18) зробила висновок про те, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону». Таким чином, судом встановлено, що вимоги, які виникли на підставі рішення Київського районного суду від 16.12.2010 року, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором підлягають залишенню без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються: уразі задоволення позову -на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed