Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У липні 2025 року ОСББ «М. Грушевського, 78» звернулося до Богунського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою, в якій його представник адвокат Могильницька І.М. просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість по платежу за період з 01 серпня 2022 року по 30 червня 2025 року внесків на утримання будинку в сумі 10 889,20 грн, трьох відсотків річних у розмірі 436,05 грн, інфляційних витрат у розмірі 3346,65 грн та судові витрати у справі (а. с. 1-4). В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що співвласниками будинку [ADDRESS] створене ОСББ «М. Грушевського, 78», яке здійснює організацію та виконує обов`язки з утримання спільного майна співвласників. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у вказаному будинку і як співвласник будинку зобов`язана брати участь в його утриманні та сплачувати внески. За рішенням загальних зборів ОСББ від 30.01.2021, внесок на утримання будинку становить 6,6 грн за 1 кв м, який за 2022-2025 роки не змінювався. Відповідач свої зобов`язання по сплаті внесків належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 11 200,32 грн, від сплати якої [PERSON] ухиляється. Позивач змушений звернутися до суду із позовом про стягнення боргу в примусовому порядку, а також, згідно ст. 625 ЦК України нарахувати 3% річних від простроченої суми і інфляційні витрати. Ухвалою судді від 30.07.2025 прийнято до розгляду позовну заяву ОСББ «М. Грушевського, 78», відкрито провадження у цивільній справі з розглядом її за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а. с. 31-32). 22.10.2025, 03.12.2025 від представника позивача до суду надійшли заяви про розгляд справи за її відсутності. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення [PERSON] про розгляд цієї справи шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими документами за місцем її проживання і знаходження належного їй майна, проте рекомендовані відправлення повернулись на адресу суду не врученими. Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву і доказів, на підтвердження своїх заперечень та 22.10.2025, 04.12.2025 в судове засідання не з`явилася. Враховуючи викладені обставини і те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд, згідно ст. 280-282 ЦПК України і на підставі наявних у справі доказів вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У зв`язку із розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного. Встановлено, що згідно статуту ОСББ «М. Грушевського, 78», ОСББ забезпечує утримання багатоквартирного будинку [ADDRESS] та прибудинкової його території, а його співвласники сплачують за це відповідні внески і платежі (а. с. 9-15). Згідно рішення загальних зборів ОСББ від 30.01.2021, внесок на утримання вказаного будинку становить 6,6 грн за 1 кв м, який за 2022-2025 роки не змінювався (а. с. 8). Зі змісту Інформації Державного реєстру речових прав № 433468775 від 30.06.2025 вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а. с. 16). До матеріалів позовної заяви додано розрахунок та акт звіряння взаємних розрахунків, згідно яких встановлено, що відповідач свої зобов`язання по сплаті внесків належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 10 889,20 грн (а. с. 6, 17-18). 11.06.2025 ОСББ було надіслано відповідачу досудове попередження (претензію) за № 6 з приводу несплати заборгованості (а. с. 17). На момент розгляду справи відповідач не сплатила суму заборгованості, доказів протилежного суду не надано. Таким чином суд встановив, що між сторонами існує спір з приводу витрат по утриманню спільного неподільного майна, що регулюється нормами ЦК України Статтею 11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що управління житловим комплексом забезпечує балансоутримувач. Згідно ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору. Укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов`язковим і не залежить від членства в об`єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою. У разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об`єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку. Право на звернення до суду виникає у об`єднання через шістдесят днів з дня припинення платежів або відмови в укладенні договору. За умовами ч. 4-7 ст. 22 вказаного Закону, самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи. Особа, яка є власником приміщення у житловому комплексі, в якому створено ОСББ зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна незалежно від членства в об`єднанні, а тому за наявності підтверджень виплат на управління, утримання та збереження будинку така сума підлягає стягненню. Вказані обставини викладені у постанові Верховного суду України від 27.01.2016 за №3-1028гс15, яка у відповідності до ст. 263 ЦПК України може бути застосована судом. Частинами 1-3 ст. 23 вказаного Закону визначено, що утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Вказані обставини вказують на те, що особа-власник квартири (приміщення) в ОСББ зобов`язана здійснювати поточні платежі на утримання і ремонт спільного майна незалежно від членства в ОСББ, а тому такі суми витрат підлягають стягненню. За умовами ч. 3 ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів. Крім того, вимогами ст. 322 ЦК України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обґрунтованих доказів того, що вказані послуги відповідачем отримано не було, претензій чи скарг з приводу повноти, обсягу та якості наданих послуг, тарифів від неї на адресу позивача не надходило. Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території будинку [ADDRESS] , тому нарахування заборгованості є правомірним. Крім того, судом враховано, що за умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року № 910/13182/17 та від 22 лютого 2018 року № 910/11312/17 при розгляді справ за позовами ОСББ про стягнення заборгованості по сплаті внесків, Верховний Суд зазначив про те, що обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до окладу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Судом враховано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником нерухомого майна у багатоквартирному будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів, а також сплачувати вартість інших послуг. За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог. Суд також вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на корись позивача сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджується копіями договору про надання правової допомоги від 27.06.2025, додатком № 1 до цього договору, акту наданих послуг від 02.07.2025 та платіжної інструкції № 619 від 01.07.2025, на підставі яких вартість надання правової допомоги, а саме, підготовка проекту позовної заяви склала 2500,00 грн. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved