Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32» (далі - Позивач, ТОВ «ЖЕП «Щорса 32») звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] (далі - Відповідач, [PERSON] ) 188 850,36 грн. - основного боргу, 21 711,90 грн. - 3 % річних, а всього - 210 562,26 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 24 600,00 грн. У обґрунтування позову, позивач вказує, що предметом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» є надання житлово-комунальних послуг фізичним та юридичним особам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: [ADDRESS] . Одна з квартир даного житлового комплексу, за № 208, загальною площею 144,60 кв. м., на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності від 31 травня 2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), на підставі Наказу від 14 травня 2007 р. №822-С/КІ. 01 липня 2007 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово- експлуатаційним підприємством «Щорса, 32» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено Договір №208-Б «Про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території». Незважаючи на те, що ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» свої обов`язки, направлені на здійснення обслуговування та поточний ремонт житлового будинку, приміщень будинку, забезпечення роботи технічного обладнання та інженерних мереж, комунікацій відповідно до технічних вимог законодавства, відповідних підзаконних актів, забезпечення надання належної якості комунальних та інших послуг власникам житлових, нежитлових та інших споруд будинку, в тім числі й [PERSON] виконувало та виконує своєчасно та в повному обсязі, [PERSON] свої обов`язки щодо не пізніше 15 числа наступного місяця вносити оплату на рахунок Житлово - експлуатаційного підприємства не виконує в повному обсязі. Тобто, користуючись усіма зручностями-наявними комунальними послугами, відповідач по справі відмовлялась приймати участь в утриманні будинку, його приміщень, прибудинкової території, оплати отриманих комунальних послуг. Тому станом на 01 лютого 2021 року Відповідач має загальну заборгованість основного боргу за отримані послуги перед позивачем на загальну суму 188 850,36 грн. Відтак, оскільки Відповідач в добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань Позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2021 року відкрито провадження у цивільній справі №757/22086/21-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 24.11.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову. 28.01.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів. 15.09.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає вимоги. У обґрунтування вказано, що на момент направлення проекту договору діяв інший договір, про що позивачем зазначено у своєму листі і направлений договір не відповідає Типовому договору, то дії позивача є неправомірними і діючим залишився договір № 208-Б від 01 липня 2007 року, з діючим тарифом 1,10 грн., а не 6,70 грн. Щодо послуги утримання паркінгу вказано, договір було розірвано у 2010 році. Щодо послуг з централізованого опалення вказано, що 06 жовтня 2015 року на підставі заяви Відповідача було відключено належну їй на праві власності квартиру від централізованого опалення та подачі гарячої води. До того ж, вказано, що заборгованість за послугу водопостачання та водовідведення у Відповідача відсутня. Зазначила, що 27 листопада 2018 року відповідач незаконно відключив подачу холодної води в її квартиру. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні вимог позову. Крім того, разом з відзивом, було подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2010 року по 23.04.2018 року. 13.01.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності. 13.01.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли пояснення. 17.01.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів. 26.04.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення. 28.03.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про доручення доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2025 року відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2025 року занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомила, разом з тим, подала до суду заяву в якій просила провести судове засідання без її участі, вимоги позову підтримала, просила задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, з урахуванням тривалого перебування справи у суді суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно з пунктами 5, 12 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором. Статтею 322 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується позивачем щомісячно на підставі затверджених у встановленому порядку цін/тарифів з урахуванням показників приладів обліку або по затвердженим нормам споживання. Складові нарахованих платежів зазначені в повідомлені на оплату окремими рядками. Матеріалами справи встановлено, що одна з квартир житлового комплексу, за [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності від 31 травня 2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), на підставі Наказу від 14 травня 2007 р. №822-С/КІ. Предметом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» є надання житлово-комунальних послуг фізичним та юридичним особам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: [ADDRESS] . 01 липня 2007 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово- експлуатаційним підприємством «Щорса, 32» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено Договір № 208-Б «Про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території». Пунктом 2.3.2 вказаного договору передбачено, що не пізніше 15 числа наступного місяця вносити плату на рахунок виконавця за санітарне та технічне обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальні та інші послуги, передбачені цим договором. Договір укладено на 1 рік і в разі відсутності письмового звернення сторони з пропозицією переглянути окремі положення договору за один місяць до звершення строку дії договору, останній продовжується на той же термін і на тих же умовах (п.8.3. Договору). Так, матеріали справи не містять жодних Актів-претензій на адресу ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» щодо ненадання чи неналежного надання вказаних послуг від Відповідача. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901 та частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Як видно з вищевикладеного, ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» з 21.08.2003 року по теперішній час надає фізичним та юридичним особам житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: [ADDRESS] . Крім того, Позивачем до матеріалів справи долучено копію з Витягу з Реєстру суб`єктів господарювання, які проваджують господарську діяльність у сфері теплопостачання та у сфері централізованого водопостачання й водовідведення, діяльність яких, регулюється Київською міською державною адміністрацією, де зроблено запис № 15 Код ЄДРПОУ 32492922 про те, що ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» має право на вид господарської діяльності виробництво теплової енергії та постачання теплової енергії. Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до вимог пункту 5 частини третьої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно вимог пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Загальними умовами виконання зобов`язання, що встановлені статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розрахунок здійснено з січня 2010 року по липень 2018 року. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, [PERSON] вказувала про те, що між нею та позивачем 01 липня 2007 року було укладено договір 208-Б «Про надання комунальних послуг та участь на витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території». У відповідності до вимог п. 3.1, 3.2 та Додатку №1 до вказаного договору відповідачем належним чином вносилась плата за житлово-комунальні послуги. Інших договорів щодо зміни ціни оплачуваних послуг відповідачем не підписувалось. При цьому, договір не передбачає можливість односторонньої заміни вартості послуг. Позивачем до позовної заяви надані розпорядження КМДА, на підставі яких відповідачу нараховувалась плата за надані позивачем житлово-комунальні послуги, а тарифи визначені в додатку №1 до Договору №87-В були дійсні на відповідний проміжок часу до 01 серпня 2009 року, тобто до зміни вказаних тарифів органами місцевого самоврядування. Отже, у даному випаду, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, є обов`язком, а не правом сторін. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг, в тому числі і оновленого додатку №1 до договору щодо зміни тарифів, сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати житлово-комунальних послуг, за діючими, на момент надання таких послуг, тарифами. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13. Отже, неузгодження між сторонами умов та тарифів в додатку № 1 до укладеного договору, свідчить про неналежне виконання сторонами свого обов`язку, щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та його складових. Відсутність домовленості сторін про зміну тарифів, при тому, що такі тарифи змінювались відповідно до рішень органів місцевого самоврядування, не звільняє власника від сплати комунальних послуг, які належним чином надавались позивачем за новими тарифами та у повному обсязі використовувались відповідачем. Відтак, вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача нарахованої заборгованості станом на 01 лютого 2021 року у розмірі 188 850,36 грн. є обґрунтованими. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що Відповідач має заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 188 850,36 грн., будь яких доказів погашення наявної заборгованості Відповідачем не надано, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині та про наявність визначених законом підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в сумі 188 850,36 грн. грн. Щодо вимог про стягнення трьох відсотків річних слід зазначити наступне. Позивачем нараховано на вказану суму боргу 3% річних в сумі 21 711,90 грн. за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком наданим стороною позивача 3 % річних становлять 21 711, 90 грн., які підлягають стягненню. Що стосується вимоги відповідача про застосування строку позовної давності, суд вказує наступне. Так, у заяві про застосування строку позовної давності Відповідач вказує на те, що за період з 01 лютого 2010 року по 23 квітня 2021 року минув строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач користувалася та отримувала в повному обсязі відповідні житлово-комунальні послуги в період з 01 лютого 2010 року по 01 лютого 2021 року, у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2021 року утворилась заборгованість в сумі 188 850,36 грн., факт наявності заборгованості підтверджується належними та допустимими доказами: Довідкою про заборгованість по кв. [ADDRESS] з розрахунками основного боргу, інфляції та 3% річних; Заключною банківською випискою від 01.08.2019 р.; квитанціями на оплату за житлово-комунальні послуги за період 01.02.2010 року по 01.02.2021 року; актом звірки розрахунків. 3 зазначених доказів вбачається, що [PERSON] на протязі багатьох років частково оплачувала надані їй ТОВ ЖЕП «Щорса, 32» послуги з утримання будинку та прибудинкової території, загалом комунальні послуги на загальну суму 14058,75 грн. Останній платіж був сплачений Відповідачем 01.08.2019 р. в сумі 309, 06 грн. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Таким чином, відповідач подавши заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин визнає, що права позивача по даній справі є порушеними. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Таким чином, дії [PERSON] з часткової оплаті наданих їй позивачем житлово-комунальних послуг за період з 01 лютого 2010 року по 01 лютого 2021 року, свідчать про те, що перебіг позовної давності було перервано 01.08.2019 року (дата останнього платежу 01.08.2019 року на суму 309,06грн). Частиною 3 статті 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про відмову Відповідачу у застосуванні строку позовної давності. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та 3% річних у загальному розмірі 210 562,26 грн. є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням вимог позову, судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладається на Відповідача. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити про те, що звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24 600,00 грн. на Відповідача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Відповідно до п. 5.6 договору про надання правничої допомоги від 01 травня 2023 року клієнт (позивач) зобов`язується оплатити надану правову допомогу протягом 1 банківського дня з дня підписання акту про обсяг наданої правової допомоги. Проте, позивачем не надано суду документів, що підтверджують здійснення оплати правничої допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), у зв`язку з чим суд відмовляє заяві представника позивача щодо розподілу витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial