Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

що Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулось до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.11.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем укладено договір № 380607-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 10.11.2021 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 380607-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони позивачем направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8438 на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий відповідачем було введено/відправлено. Відповідно до п. 1 договору кредиту позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом, у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,07766643 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн. шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Відповідач здійснив часткову оплату за договором № 380607-КС-001 в розмірі 3730,00 грн. однак належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а тому станом на 04.09.2025 у нього утворилась заборгованість за договором в розмірі 35065,12 грн., та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9870,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 24158,57 грн.; суми прострочених платежів за комісією 1036,55 грн. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано у АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» письмові докази, що становлять банківську таємницю. 29.10.2025 до суду надійшла витребувана інформація. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У разі, якщо суд дійде висновку про часткове задоволення позову, просить врахувати його матеріальне становище, відсутність доходів і майна та застосувати принцип помірності відповідно до статей 3, 12, 263 ЦПК України, визначивши можливість розстрочення виконання рішення суду. В обґрунтування відзиву на позов зазначив, що він визнає факт отримання кредитних коштів від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 10.11.2021\~року. Він пам`ятає факт отримання коштів, які були взяті для погашення іншого кредиту. Це підтверджується банківською операцією від 11.11.2021. Позивач знав про наявність інших кредитних зобов`язань і, незважаючи на це, видав позику особі, яка не мала офіційного доходу. На момент отримання коштів і зараз не має офіційного доходу та майна, що підтверджує складний матеріальний стан. Окрім цього підтверджує, що підписував лише основний договір №380607-KC-001 від 10.11.2021\~року, акцепт якого є в матеріалах справи. Додаткова угода №1 від 11.12.2021\~року не містить підтвердження акцепту з його боку, а тому не може вважатися дійсною. Відповідно, умови про відсоткову ставку та терміни, викладені у Додатковій угоді, не мають юридичної сили. Щодо строку позовної давності зазначив, що останній платіж за кредитом було здійснено у грудні\~2021\~року. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальний строк позовної давності становить три роки. Оскільки позов подано у жовтні\~2025\~року, строк позовної давності сплив повністю. Підстав для його переривання чи зупинення позивач не навів, тому згідно зі статтею 267 ЦК України це є підставою для відмови у позові. Від представника позивача Басалига Д.М. до суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначила, що 10.11.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено Договір №\~380607-KC-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями. Кредитний договір не підписувався відповідачем з накладенням кваліфікованого електронного підпису відповідача і не мав бути підписаним таким чином, оскільки Кредитний договір був укладений шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну за комерцію» та підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. Окрім цього, відповідно до розрахунку заборгованості відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за кредитним договором на загальну суму 3 730,00 грн. Таким чином вчинив конклюдентні дії щодо визнання факту укладення кредитного договору і, відповідно, визнання правомірності вимог позивача щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором. Також зазначає, що покликання відповідача про те, що в нього «скрутне матеріальне становище» не має жодного значення для розгляду цивільної справи, предметом розгляду якої є стягнення заборгованості за Кредитним договором. Щодо обов`язку позичальника сплатити проценти за кредитним договором зазначає, що відповідно до п.3. Додаткової угоди № 1 до кредитного договору, сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом в наступному розмірі: 3 11.12.2021\~року до 25.12.2021\~року (включно) 1,07766643% в день, з 26.12.2021\~року 1,07766643% в день. Просить поновити позивачу строк для подання доказів у справі та долучити цю відповідь на відзив разом з усіма додатками до матеріалів справи. Суд встановив, що представником позивача Басалига Д.М. надано докази, які є необхідними для повного та всебічного розгляду справи. Від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що останній платіж за кредитним договором він здійснив 25 грудня\~2021\~року, що підтверджується SMS-повідомленням та відповідними банківськими даними. Саме з цієї дати, відповідно до ст. 261 ЦК України, розпочався перебіг трирічного строку позовної давності, а тому позов подано після спливу позовної давності. Закон України «Про правовий режим воєнного стану» не передбачає автоматичного зупинення чи продовження строків позовної давності у цивільних відносинах. Верховний Суд неодноразово вказував, що строки позовної давності можуть бути продовжені лише у випадку доведеного факту неможливості подання позову. Щодо укладення додаткової угоди № 1 до кредитного договору шляхом введення одноразового коду-ідентифікатора (акцепту), зазначив, що не пам`ятає факту отримання SMS-повідомлення з акцептом Додаткової угоди № 1, не здійснював усвідомленого підтвердження такої угоди та не мав наміру погіршувати своє критичне фінансове становище новими умовами. Вважає, що позивач не надав жодних технічних доказів укладення Додаткової угоди № 1: відсутні журнали відправлення та доставки SMS, інформація платіжного шлюзу, технічні дані особистого кабінету, ІР-адреси, метадані тощо. Саме по собі зазначення коду в тексті шаблонного документа не доводить факту його волевиявлення. Позивач, будучи професійною фінансовою установою, зобов`язаний був перед видачею кредиту оцінити фінансовий стан позичальника, перевірити його актуальне кредитне навантаження та платоспроможність. Натомість позивач свідомо видав кредит особі, у якої вже були діючі кредитні зобов`язання, тим самим поглибивши кредитну спіраль та скориставшись очевидним складним фінансовим станом відповідача. Такі дії порушують принципи добросовісності, розумності та справедливості, визначені ст. 3, 509, 627 ЦК України, та мають ознаки кабальної угоди відповідно до ст. 233 ЦК України. В клопотанні щодо встановлення факту безпідставної процесуальної пасивності просив врахувати пасивність позивача протягом майже чотирьох років як обставину, що свідчить про відсутність поважних причин для поновлення або ігнорування строку позовної давності. Окрім цього, визнати, що позивач мав усі можливості звернутися до суду раніше, однак умисно цього не робив, а тому застосувати наслідки спливу позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України. Оцінювати заявлені позивачем доводи щодо воєнного стану в контексті зазначеної пасивності та відсутності реальних перешкод для своєчасного звернення до суду. В клопотанні щодо ігнорування маніпулятивних та оціночних висловлювань позивача просив суд при розгляді справи ігнорувати оціночні й маніпулятивні висловлювання представника позивача, що не підтверджені доказами, зокрема твердження про нібито недобросовісність та «зловживання» з боку відповідача; виходити виключно з установлених та доведених фактичних обставин, а також з норм матеріального та процесуального права. Представник позивача у прохальній частині позовної заяви вказав, що не заперечує щодо розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. \~ Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як визначено у ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перед заповненням заявки та до укладання договору самостійно ознайомився з інформацією про умови кредитування, розміщеній на сайті позивача, після чого заповнив заявку, тим самим зареєструвавшись в ІТС та створивши Особистий кабінет (після авторизації, яка проходить шляхом введення логіна Особистого кабінету, тобто за номером мобільного телефону, зазначеного відповідачем і одноразового ідентифікатора), доступ до якого присутній лише у споживача, а не кредитодавця. Матеріалами справи підтверджується, що 10.11.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем укладено договір № 380607-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивачем направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту. 10.11.2021 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 380607-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони позивачем направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8438 на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий відповідачем було введено/відправлено. Таким чином, 10.11.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено договір № 380607-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 договору кредиту позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом, у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,07766643 процентів за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.1 кредитного договору № 380607-КС-001 та п.3. Додаткової угоди № 1 до кредитного договору, сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом в наступному розмірі: з 11.12.2021\~року до 25.12.2021\~року (включно) 1,07766643% в день, з 26.12.2021\~року 1,07766643% в день. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн. шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується випискою АТ КБ «Приват Банк» за період 10.11.2021 23.07.2023. На підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність укладення цього договору, з якої встановлено, що клієнт, використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшов в особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. В аналогічному порядку відбулося укладення Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 380607-КС-001. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 380607-КС-001 відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 380607-КС-001 на загальну суму 3730,00 грн. Відповідно до наданого розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.09.2025 становить 35065,12 грн., та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9870,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 24158,57 грн.; суми прострочених платежів за комісією 1036,55 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не був позбавлений можливості надати власний розрахунок із відповідними доказами, проте надав до суду скріншот екрану телефона з якого вбачається, що 11.11.2021 на картку [PERSON] № [NUMBER] було зараховано 9500,00 грн. кредитних коштів від TOV «SPOZhIVChCENTR», а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відповідь на запит від 29.10.2025 з якого вбачається, що [PERSON] за період березень 2024 по вересень 2024 отримав дохід в загальному розмірі 2290,86 грн. Крім того подав скріншот екрану телефона з якого вбачається, що 25.12.2021 він здійснив платіж на суму 650,00 грн. з картки № 5457-0822-7115-0331. Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Так, відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. У постановах великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язаний. Згідно з ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою дo винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до\~статті 262 ЦК України\~заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З врахуванням п.1 Договору про надання кредиту № 380607-КС-001 від 10.11.2021 сторони погодили, що строк дії договору встановлюється з дати укладення договору 10.11.2021 до кінцевої дати виконання договору 27.04.2022. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати заборгованості, яке мало місце під час дії договору. Водночас, згідно з ч. 2\~ст. 263 ЦК України, перебіг строку позовної давності зупиняється в разі надзвичайних та невідворотних обставин, що виникли після початку перебігу строку. Відповідно до частини 5\~статті 267 ЦК України\~якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відповідно до\~Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Воєнний стан неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу. Таким чином, позивач в межах строку позовної давності має право на стягнення заборгованості за договором про надання кредиту № 380607-КС-001 від 10.11.2021. Прецендентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачем кредитного договору та отримання кредиту, беручи до уваги факт неналежного виконання останнім обов`язків по поверненню суми кредиту та процентів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Крім того, на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду. Згідно ч. 1ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Відповідно до п.2 ч.4ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан. Відповідно до ч.3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом. Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому. Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням; суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відповідно до вимог ч.5 ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду сплати загальної суми боргу частинами. Судом встановлено, що відповідачем не обґрунтована необхідність розстрочки виконання рішення суду, конкретно не зазначено, яким чином відповідач за розстрочений термін зможе сплатити всю боргову суму. Вирішуючи вказане в заяві питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що відповідачем не обгрунтовано підстави для розстрочення виконання рішення, не підтверджено відповідними доказами щодо матеріального становища відповідача. З вказаних підстав, суд вважає, що в задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду слід відмовити за необгрунтованістю. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 435 ЦПК України він має право після ухвалення рішення звернутися до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved