Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Голова правління ТОВ «Запорізький автомобільний завод» (далі - ТОВ «ЗАЗ») М.Євдокименко звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків. На підтвердження своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] знаходиться в трудових відносинах з ТОВ «ЗАЗ» з 12 березня 2012 року по теперішній час, на посаді комірника відділу логістики запасних частин (Наказ № 160). 12 березня 2018 року відповідач була переведена старшим комірником відділу логістики запчастин (Наказ № 19 від 12.03.2018). Згідно робочої інструкції, з якою [PERSON] була ознайомлена 10.04.2019, про що свідчить її особистий підпис, передбачено, що до її обов`язків (функцій) входять: здійснення прийому, зберігання, пакування продукції до відвантаження; забезпечення своєчасного прийому на відповідальне зберігання ТМЦ, згідно з розпорядженнями відповідальних працівників УЕіВП; відвантаження товарної продукції одержувачам, згідно з накладними, за вказаною номенклатурою та кількістю; здійснення щоденного контролю кількісної та якісної схоронності ТМЦ на складі, дотримання умов їх зберігання. Між позивачем та відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Пунктом 1 Договору передбачено, що відповідач,яка займає посаду старшого комірника складів № 7441 та № 7461 відділу Логістики запасних частин УЄіВП, або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із збереженням, прийомом та відвантаженням запасних частин складів 7441, 7461, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. На підставі наказу № 74 від 17.09.2024 позивачем була проведена річна інвентаризація готової продукції станом на 01.10.2024. За результатами інвентаризації складено протокол від 22.10.2024, в якому зафіксована відсутність відхилень даних бухгалтерського обліку від фактичних. Інвентаризація проводилась за участі старшого комірника [PERSON] , про що свідчить її підпис на інвентаризаційному описі № ZR00-000005 від 01.10.2024. В зв`язку з відсутністю на складі 7461 замовленого контрагентом ТОВ «ЗАЗ» товару, 28.03.2025 була проведена вибіркова перевірка вищевказаного складу, за результатами якої складений Акт вибіркової перевірки складу 7461, в якому зафіксована нестача: балка противоударна передня у зборі з ярликом (В-TF69Y0-2803080) 97 шт., балка противоударна передня у зборі з ярликом (В-TF69Y0-2803080) 44 шт., бак паливний у зборі (Z-TF69Y0-1101010-10) 143 шт. Відповідач, яка приймала участь в роботі комісії, факт нестачі підтвердила, вказавши, що перерахунок товарно-матеріальних цінностей, які надавалися їй на зберігання, не здійснювала. Після вказаного, відповідач [PERSON] оформила листи непрацездатності з 03.04.2025 по 07.04.2025, та з 08.04.2025 по 11.04.2025. Після закінчення лікарняного на роботу не вийшла й по теперішній час. Комісією 18.04.2025 складено Протокол засідання інвентаризаційної комісії УЕіВП за результатами інвентаризації складів УЕіВП на 01 квітня 2025 року та звіряльна відомість № 1 результатів інвентаризації запасів балансовий рахунок 262 (готова продукція), склади: 7441, 7441К, 7461, 7461К, 7464, 7466, 7467, 7467К, 7469, 7498, в яких зафіксований факт нестачі по всім складам підрозділу в розмірі 548\~645,99 грн. (без ПДВ). Нестача по складу 7461 складає 480\~855,55 грн. З дати проведення інвентаризації на 01.10.2024 і до 01.04.2025 старший комірник, як матеріально-відповідальна особа, виконувала обов`язки з приймання та відпускання товарно-матеріальних цінностей (склад 7461). Рух матеріально-товарних цінностей по складу 7461, по яким виявлено нестачу, відображено у витягу з оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському руху 262 за період з 01.10.2024 по 01.04.2025 по номенклатурним позиціям, по яким виявлено нестачу на підставі проведеної інвентаризації станом на 01.04.2025 року згідно розпорядження № 3 від 07.04.2025. Таким чином, своїм недбайливим ставленням до переданих на збереження відповідачу товарно-матеріальних цінностей [PERSON] нанесла позивачу збитки на загальну суму 480\~855,55 гривень, які до теперішнього часу не відшкодувала. Просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача вказану суму. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовну провадження у справі, призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 11.09.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.07.2025, за клопотанням представника позивача, витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України (в`їзд та виїзд) громадянкою України [PERSON] 06.08.2025 від Державної прикордонної служби України надійшла запитувана судом інформація, з якої вбачається, що станом на час розгляду справи відповідачка перебуває за межами території України. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що діями відповідачки [PERSON] , яка перебуває в трудових відносинах з позивачем та яка була матеріально-відповідальним працівником, завдано матеріальної шкоди підприємству на суму 480\~855,55 грн., через недбайливе ставлення останньої до переданих їх на збереження товарно-матеріальних цінностей. Після виявлення нестачі по складу 7461, відповідач пішла на лікарняні, після закінчення яких на роботу не вийшла й по теперішній час, заяву про звільнення не писала, в добровільному порядку шкода не відшкодована. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачці за місцем її реєстрації, однак поштова кореспонденція повернулась без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Крім того, [PERSON] викликалася в судові засідання також у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за № 28, через додаток «Viber», про що в матеріалах справи наявна довідка про отримання смс-повідомлення. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про розгляд даної справи, з огляду на що відповідачка, відповідно до п. 11 ст.128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином, але у визначений судом строк відзиву на позовну заяву суду не надала. Суд в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив рішення слухати справу у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з наказом ТОВ «Запорізький автомобільний завод» № 160 від 12.03.2012 року [PERSON] прийнята до відділу логістики запчастин комірником за строковим трудовим договором з 13.03.2012 по 12.06.2012. 13.06.2012 року [PERSON] прийнята до відділу логістики запчастин комірником, постійно (запис про прийняття № 90 від 12.06.2012). 12.03.2018 [PERSON] була переведена старшим комірником відділу логістики запчастин (Наказ про переведення № 19 від 12.03.2018). 01.03.2018 між [PERSON] та ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» в особі заступника Голови Правління Євдокименко Є.М. був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до вищевказаного договору, відповідач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, і у зв`язку з цим зобов`язалася: а) дбайливо ставитися до переданих їй на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження шкоди; б) своєчасно повідомляти керівників підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених їй матеріальних цінностей; в) вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; г) брати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей. Пунктом 3 Договору передбачено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству та її відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. У відповідності до п. 5 договору його дія розповсюджується на весь час роботи із ввіреними працівникові матеріальними цінностями підприємства. Також, згідно робочої інструкції, з якою [PERSON] , була ознайомлена 10.04.2019, про що свідчить її особистий підпис, передбачено, що до її обов`язків входять: -здійснення прийому, зберігання, пакування продукції до відвантаження; - забезпечення своєчасного прийому на відповідальне зберігання ТМЦ, згідно з розпорядженнями відповідальних працівників УЕіВП; \~ \~ \~ \~- відвантаження товарної продукції одержувачам, згідно з накладними, за вказаною номенклатурою та кількістю; \~ \~ \~ \~- здійснення щоденного контролю кількісної та якісної схоронності ТМЦ на складі, дотримання умов їх зберігання. На підставі наказу № 74 від 17.09.2024, з метою забезпечення достовірностей статей балансу і правильності відображення результатів фінансово-господарської діяльності ПРАТ «ЗАЗ» в річному звіті за 2024 рік, позивачем була проведена річна інвентаризація готової продукції станом на 01.10.2024. За результатами інвентаризації складено протокол від 22.10.2024, в якому зафіксована відсутність відхилень даних бухгалтерського обліку від фактичних. Інвентаризація проводилась за участі старшого комірника [PERSON] , що підтверджується її підписом на інвентаризаційному описі № ZR00-000005 від 01.10.2024. В зв`язку з відсутністю на складі 7461 замовленого контрагентом ТОВ «ЗАЗ» товару (балка противоударна передня у зборі з ярликом (В-TF69Y0-2803080), балка противоударна передня у зборі з ярликом (В-TF69Y0-2803080), бак паливний у зборі (Z-TF69YO-101010-10). 28.03.2025 була проведена вибіркова перевірка складу 7461, за результатами якої складений Акт та зафіксована нестача: - балка противоударна передня у зборі з ярликом (В-TF69Y0-2803080) 97 шт; - балка противоударна передня у зборі з ярликом (В-TF69Y0-2803080) 44 шт; - бак паливний у зборі (Z-TF69YO-101010-10) 143 шт. Відповідачка приймала участь в роботі комісії, про що свідчить її підпис на вищевказаному Акті. В письмових поясненнях від 28.03.2025, [PERSON] підтвердила факт нестачі на складі 7461 замовленого контрагентом ТОВ «ЗАЗ» товару, зазначивши, що перерахунок товарно-матеріальних цінностей, які надавалися їй на зберігання не здійснювала, в листопаді підписувала прибуткові документи без фактичної наявності запчастин. Припускає, що запчастини могли бути здані на склад не в повному обсязі. Після цього відповідач [PERSON] оформила листи непрацездатності: лист непрацездатності № 16784809-203113541801, дата відкриття 03.04.2025, дата закриття 07.04.2025, причина непрацездатності тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві, найменування медичного закладу: КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради; лист непрацездатності № 16784809-2031205330-1, дата відкриття 08.04.2025, дата закриття 11.04.2025, причина непрацездатності тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві, найменування медичного закладу: КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради. Після закінчення лікарняного відповідач на роботу не вийшла й по теперішній час, заяву на звільнення не писала. Відповідно до отриманого на виконання ухвали суду Витягу з Державної прикордонної служби України, [PERSON] , [INFO] , на транспортному засобі з номерним знаком [NUMBER] , 13.04.2025 о 02:46:02 перетнула державний кордон України в пункті пропуску Краківець, напрям: виїзд. Інформація щодо в`їзду на територію України відсутня. Такі дії відповідачки суд розцінює не інакше, як намагання уникнути відповідальності, яку вона повинна нести у відповідності до вимог закону. В зв`язку з виявленням нестачі на складі 7461 та відсутністю на робочому місці [PERSON] , розпорядженням від 07.04.2025 було запропоновано станом на 01.04.2025 провести суцільну позапланову інвентаризацію на складах готової продукції УЕтаВІІ (склади 7461, 7464, 7421. 7467, 7466, 7463, 7441, 7422) та створити комісію для її проведення. Комісією 18.04.2025р. складено Протокол засідання інвентаризаційної комісії УЕіВП за результатами інвентаризації складів УЕіВП на 01 квітня 2025 року та звіряльна відомість № 1 результатів інвентарізації запасів балансовий рахунок 262 (готова продукція) склади:7441, 7441К, 7461, 7461 К, 7464, 7466, 7467, 7467К, 7469, 7498, в яких зафіксований факт нестачі по всім складам підрозділу в розмірі 548 645,99 грн. (без ПДВ). Нестача по складу 7461 складає 480 855,55 грн. (без ПДВ), що відображено у витягу з звіряльної відомості № 1 результатів інвентаризації запасів балансовий рахунок 262 (готова продукція) склад:7461. З дати проведення інвентаризації на 01.10.2024 і до 01.04.2025 старший комірник, як матеріально відповідальна особа, виконувала обов`язки з приймання та відпускання товарно-матеріальних цінностей (склад 7461). Рух товарно-матеріальних цінностей по складу 7461 по яким виявлена нестача відображено у витягу з оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському руху 262 за період з 01.10.2024-01.04.2025 по номенклатурним позиціям по яким виявлено нестачу на підставі проведеної інвентаризації станом на 01.04.2025 року згідно розпорядження № З від 07.04.2025 Підтвердженням зазначеного руху є первинна документація, а саме: -приймання товарно-матеріальних цінностей здійснювалось за період з 01.10.2024 по 01.04.2025 на підставі наступних накладних- вимог: 1. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 796 від 24.10.2024; 2. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 797 від 31.10.2024; 3. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 854 від 18.11.2024; 4. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 849 від 29.11.2024; 5. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 855 від 29.11.2024; 6. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 946 від 27.12.2024; 7. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 930 від 13.12.2024; 8. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 932 від 26.12.2024; 9. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 026 від 22.01.2025; 10. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 048 від 24.01.2025; 11. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 050 від 30.01.2025; 12. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 055 від 30.01.2025; 13. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 144 від 26.02.2025; 14. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 223 від 11.03.2025; 15. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 176 від 13.03.2025 (на крило переднє праве-SPP); 16. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 176 від 13.03.2025 (на двері передні в зборі); 17. \~ \~ \~ \~Накладна-вимога № 224 від 26.03.2025 - \~ \~ \~ \~відпуск товарно-матеріальних цінностей за період з 01.10.2024 по 01.04.2025 здійснювався на підставі наступних видаткових накладних: 1. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна №ZR00-002341 від 04.10.2024; 2. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна\~№ ZR00 -002379 від 04.10.2024; 3. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна\~№ ZR00-002383 від 07.10.2024; 4. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002459 від 11.10.2024; 5. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002460 від 11.10.2024; 6. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002486 від 21.10.2024; 7. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002521 від 25.10.2024; 8. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002790 від 25.11.2024; 9. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-003010 від 16.12.2024; 10. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002991 від 20.12.2024; 11. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-003102 від 27.12.2024; 12. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна\~№ ZR00-000021 від 14.01.2025; 13. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000303 від 10.03.2025; 14. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна\~№ ZR00 -000299 від 28.02.2025; 15. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000221 від 24.02.2025; 16. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000154 від 30.01.2025; 17. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000110 від 27.01.2025; 18. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000106 від 27.01.2025; 19. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000065 від 22.01.2025; 20. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002454 від 14.10.2024; 21. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000525 від 21.03.2025; 22. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000155 від 07.02.2025; 23. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002770 від 21.11.2024; 24. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002490 від 25.10.2024; 25. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002375 від 11.10.2024; 26. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000701 від 25.04.2025; 27. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна\~№ ZR00 -000552 від 24.03.2025; 28. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000218 від 24.02.2025; 29. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна\~№ ZR00 -000115 від 27.01.2025; 30. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-003155 від 27.12.2024; 31. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002623 від 04.11.2024; 32. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000450 від 14.03.2025; 33. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-000301 від 28.02.2025; 34. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-003096 від 23.12.2024; 35. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002871 від 28.11.2024; 36. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002988 від 11.12.2024; 37. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-003089 від 19.12.2024; 38. \~ \~ \~ \~Видаткова накладна № ZR00-002952 від 06.12.2024. Таким чином, позивачу нанесено збитки на загальну суму 480\~855,55 гривень, які до теперішнього часу не відшкодовано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України не є вичерпними, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Підставою трудових правовідносин є трудовий договір. У ст. 21 КЗпП передбачено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. З урахуванням викладеного до категорії прямої дійсної шкоди належать: а) недостача матеріальних цінностей, виявлена у матеріально відповідальної особи або в іншої особи, якій матеріальні цінності передані у зв`язку з виконанням нею трудових обов`язків. Матеріальна відповідальність за недостачу матеріальних цінностей можлива лише в разі недостачі понад норму природної втрати. Якщо втрата природна, то притягнення працівника до матеріальної відповідальності неможливе. Якщо ж власник доведе, що втрата, хоч і не перевищує межі норм природної, не є природною, а спричинена винними діями працівника, то притягнення до матеріальної відповідальності можливе. Про недостачу мова йде у всіх випадках, коли працівник зобов`язаний відзвітувати про отримані матеріальні цінності, а при звіті (інвентаризації) виявиться їх менша кількість. При цьому термін «недостача» не розкриває причини зменшення кількості матеріальних цінностей; б) втрата матеріальних цінностей. Під утратою розуміються такі випадки, коли майно було в наявності, а потім воно зникло, його не стало, незалежно від причин, з яких це трапилося; в) знищення матеріальних цінностей. Частіше знищення як підстава матеріальної відповідальності буває пов`язана із дією стихійних сил, якщо можливість руйнівної дії цих сил зумовлена виною працівника. Вогонь - це стихія. Та він може бути викликаний порушенням працівником правил пожежної безпеки; г) пошкодження матеріальних цінностей (сума прямої дійсної шкоди при цьому дорівнює сумі, на яку знизилася вартість матеріальних цінностей, або сумі витрат на відновлення відповідних об`єктів); д) зіпсуття матеріальних цінностей - це втрата матеріальними цінностями їх споживчих якостей; е) неможливість стягнути вартість матеріальних цінностей, яких не вистачає, з постачальника (перевізника), який передав матеріальні цінності з недостачею. Таке трапляється, коли під час приймання продукції або товарів від постачальника під час приймання вантажу від органів транспорту виявляється недостача; є) шкода, спричинена незаконним продажом товарів за зниженою ціною. Це може бути викликане помилкою в застосуванні прейскурантів, що були належно затверджені, неправильним калькулюванням ціни тощо, якщо можливість стягнення відповідних сум з контрагента за договором, що придбав товари за зниженою ціною, втрачена; ж) витрати, спричинені незаконними або необґрунтованими виплатами (переплатами) за цивільно-правовими договорами, на користь державного і місцевого бюджетів, спеціальних фондів соціального страхування, коли можливість стягнення таких виплат (переплат) з організацій, які їх одержали, втрачена; з) витрати, спричинені зайвими виплатами на користь працівників (основної та додаткової заробітної плати, сум компенсацій, допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, інших виплат), при відсутності можливості стягнення цих сум із працівників, які безпідставно одержали відповідні суми (з огляду на п.1 ч.2 ст.127 КЗпП такі можливості часто є відсутніми). До категорії прямої дійсної шкоди належать і безпідставні натуральні виплати (видачі) на користь працівників; и) сплачені на користь контрагентів за цивільно-правовими договорами, державного чи місцевого бюджетів, державних органів суми неустойки, фінансових санкцій, пені. Проте у п.4 постанови Пленуму ВС № 14 звернуто увагу на недопустимість стягнення з працівника шкоди, заподіяної списанням з рахунків підприємств у дохід держави одержаного ними прибутку. Нестягнена з боржника неустойка не може бути віднесена до прямої дійсної шкоди. Це - неодержаний прибуток. і) виплати на користь інших суб`єктів у порядку відшкодування шкоди, оскільки організація відповідає за шкоду, заподіяну діями її працівників. Підкреслимо, що притягнення до матеріальної відповідальності в цьому випадку, як і завжди, можливе, коли дії працівника кваліфікуються як невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків; ї) не стягнена з боржника дебіторська заборгованість, коли можливість її стягнення втрачена у зв`язку із закінченням строку позовної давності чи з інших причин (наприклад, у зв`язку з ліквідацією юридичної особи-боржника); й) не стягнена з боржника шкода (за винятком тієї частини шкоди, яка належить до категорії неодержаного прибутку), якщо можливість її стягнення втрачена. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту ч. 2 ст.130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки). Умисел характеризується тим, що працівник усвідомлює протиправність свого діяння (дії чи бездіяльності), а також передбачає негативні наслідки своєї протиправної поведінки та бажає або свідомо допускає їх настання. Необережність працівника, яка спричинила шкоду, як правило, полягає в недостатній передбачливості при виконанні трудових обов`язків: працівник або не передбачив негативних наслідків своєї дії чи бездіяльності, хоча міг і повинен був передбачити їх; або передбачив, однак легковажно понадіявся їх попередити. Якщо працівник усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість про збереження майна власника, якщо він передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розраховував запобігти цим наслідкам, має місце необережна вина працівника у формі самовпевненості. Якщо працівник не усвідомлював, що в його діях немає належної турботливості про збереження майна власника, якщо він не передбачав можливості заподіяння майну власника прямої дійсної шкоди, хоча за обставин, що склалися, міг і повинен був це усвідомлювати, у діях працівника є ознака необережної вини у формі недбалості. Самовпевненість та недбалість також не виділяються в КЗпП, але ці дві форми необережної вини також можуть враховуватися при визначенні розміру прямої дійсної шкоди, що підлягає покриттю працівником відповідно до ч.1 ст.137 КЗпП. Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Форма вини впливає на вид та межі матеріальної відповідальності. В силу ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. У абз. 1 п. 3 постанови Пленуму ВС «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 зазначено, що відповідно зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Отже, згідно з ч. 3 ст. 130 КЗпП України одночасне притягнення до матеріальної та інших видів відповідальності цілком допустиме, якщо тільки є підстави для притягнення працівника не тільки до матеріальної, а й до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Це правило узгоджується зі ст. 61 Конституції України, яка забороняє двічі притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.1351 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п.1 ч.1 ст.134 КЗпП). У правовому висновку ВСУ від 25.04.2012 у справі №6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Отже, договори про повну матеріальну відповідальність можна укладати в письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договори про повну матеріальну відповідальність, укладені з особами, які не включені до переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсними. Таким чином, сам по собі факт укладення з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п.1 ч.1 ст.134 КЗпП. Згідно переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77 №447/24, посади завідувачів складів та їхніх заступників входить до переліку посад, з якими можна укладати договори про повну матеріальну відповідальність. У листі Міністерства праці та соціальної політики від 27.05.2008 №146/06/186-88, крім того, зазначено, що наявність посади або роботи в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки. Отже, ще однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням в процесі виробництва цінностей. У листі ВСС «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» від 27.09.2012 №10-1389/0/4-12 також зазначено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ч.1 ст.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить працівник до категорії працівників, з якими згідно зі ст.1351 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно із чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Як встановлено вище, між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, разом з тим, суду слід встановити в даному випадку вину в діях чи бездіяльності відповідача та прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю відповідача і шкодою, яка настала. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про обґрунтованість позову, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається у своєму позові, а саме: обґрунтовано наявність прямої дійсної шкоди у виді недостачі матеріальних цінностей, її розміру, факт неналежного виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, у результаті чого підприємству було завдано матеріальну шкоду, вини відповідальної особи та причинного зв`язку між протиправною дією чи бездіяльністю та наслідками. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні(частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). При цьому, суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору та порядок його повернення встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved