Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

24 грудня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором №3268-2183-1 від 06 грудня 2023 року, станом на 23 грудня 2024 року у сумі 52345,00 грн., та судові витрати: 2422,00 грн. - судового збору та 10000,00 грн. - витрати на правничу допомогу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 06 грудня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Процент») та відповідачем укладено Кредитний договір №3268-2183-1. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у сумі 3800,00 грн., шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк». Строк кредиту 365 днів, дата повернення 05 грудня 2024 року. Процентна ставка - 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 932560 навправлявся відповідачу 05 грудня 2023 року о 17:55:18 годині, шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений у Кредитному договорі та ІТС. 05 грудня 2023 року о 17:55:41 годині відповідач підписав договір шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 932560 в особистому кабінеті на веб-сайті мережі Інтернет https://procent.com.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 06 грудня 20234 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк». Тобто, ТОВ «Фінансова компанія «Процент» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 19 травня 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23 грудня 2024 року становить - 52345,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 3800,00 грн.; по відсоткам - 48412,00 грн. за період з 06 грудня 2023 року по 05 грудня 2024 року. Через те, що відповідачем в добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач просить стягнути її в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. У позовній заяві зазначила, що просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відповідно до частини 7, 11 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. У встановлений законом строк представник відповідача до суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказав на те, що у матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу кредитних коштів [PERSON] , саме у тих розмірах, що зазначає позивач. Звернув увагу на те, що зі змісту наданої представником позивача копії квитанції Fondу про електронний переказ коштів за Кредитним договором №3268-2183-1 вбачається, що ТОВ «ФК «Процент» перерахував на невстановлений банківський рахунок кошти в сумі 3 800,00 грн., при цьому номер рахунку отримувача в ній не відображається, як не відображається ПІБ, РНОКПП особи, тому ідентифікувати відповідача як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом неможливо. Також цей документ не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Зазначив, що доданий розрахунок є документом, що складений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необґрунтованим. Крім цього, не погоджується з вимогою щодо стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн., вважає її завищеною, неспівмірною із складністю справи, та підлягає зменшенню. Так, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Так як доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 06 грудня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» і [PERSON] був укладений кредитний договір №3268-2183-1 (далі - Договір)(а.с. 11-15). Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у сумі 3800,00 грн., шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк». Строк кредиту 365 днів (1.3 Договору), дата повернення 05 грудня 2024 року. Процентна ставка - 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних) (п. 1.2 Договору). Відповідно до п. 2.4.1 Договору у встановлений Договором строк позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування Кредитом та повернути Кредит. Сторонами узгоджений Графік погашення заборгованості (а.с. 15 зворотня сторона, 16). Як вбачається з долученої до матеріалів справи квитанції «FONDY» про перерахунок коштів, позивачем 06 грудня 2023 року надано відповідачу кредит у розмірі 3800,00 грн., що свідчить про виконання позивачем своїх обов`язків відповідно до кредитного договору (а.с. 18). Крім цього, за клопотанням представника позивача судом 17 липня 2025 року постановлено ухвалу про витребування у АТ КБ «Приватбанк»доказів отримання відповідачем кредитних кошти за укладеним 06 грудня 2023 року ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] за договором № 3268-2183-1. З огляду на отриману з АТ КБ «Приватбанк» Виписку за договором №б/н за період 06 грудня 2023 року по 11 грудня 2023 року вбачається, що на картку, видану на ім`я [PERSON] № [NUMBER] , зараховані кошти 06 грудня 2023 року у сумі 3800,00 грн. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, y зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість (а.с. 19-22). Так, з Детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування та погашення) за Договором №3268-2183-1 від 06 грудня 2023 року судом встановлено, що за вказаним кредитним договором утворилася станом на 23 грудня 2024 року заборгованість за період з 06 грудня 2023 року по 05 грудня 2024 рокуу сумі 52345,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 3800,00 грн.; по відсоткам - 48412,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статті 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідач здійснював платежі для погашення кредитної заборгованості нерегулярно, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 23 грудня 2024 року становить 52345,00 грн. На сьогодні, відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором. Справа розглядається за поданими Товариством доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частини 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З матеріалів справи вбачається, що Товариство повністю виконало взяті на себе зобов`язання, в свою чергу позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Із розрахунку заборгованості слідує, що відповідач, користуючись кредитними коштами, вчасно їх не сплачувала, допустив систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договору, відповідно до положень статей 625, 1049, 1048, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Підлягає стягненню з відповідача заборгованість за період з 06 грудня 2023 року по 05 грудня 2024 року, якастаном на 23 грудня 2024 року становить 52345,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 3800,00 грн.; по відсоткам - 48412,00 грн. Суд не погоджується з позицією представника відповідача щодо відсутності доказів отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки це спростовується Випискою з договору №б/н, наданою АТ КБ «Приватбанк». Щодо судових витрат, то суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн., який був сплачений при поданні позовної заяви. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на підставі статті 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Понесені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. (Правові позиції Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16,, від 15 квітня 2020року №199/3939/18-ц, від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. В обґрунтування розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, які змушений був здійснити відповідач, внаслідок дій позивача, до матеріалів справи надано наступні документи: копію договору про надання юридичної допомоги від 03 червня 2024 року № 03/06/2024, укладений між ТОВ «ФК «Процент» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; Акт приймання-передачі наданих послуг №5 до Договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року; витяг з реєстру №1 до Акту приймання-передачі наданих послуг №5 до Договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року. Разом з тим, з урахуванням викладеного, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, зважаючи на ступінь складності справи, яка належить до категорії справ, що розглядаються в порядку спрощеного провадження, суму стягнення, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 5000 грн. витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Outcome: approved