Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

12 травня 2025 року до Кіцманського районного суду Чернівецької області через свого представника - адвоката Кутровську Н.М. (далі - представник позивача) звернувся [PERSON] (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Неполоковецької сільської ради (далі - третя особа)про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві представник позивача просила: - шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] [INFO] , згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] відповідно до актового запису № 622 у книзі реєстрації шлюбів від 20.05.2010 року - розірвати; - визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача, серед іншого, зазначає, що за час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дружина залишила спільне місце проживання та переїхала на постійне місце проживання у місто Чернівці, з 2024 року сторони разом не проживають та не підтримують сімейних стосунків, його дружина перебувала в інших стосунках, у сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем розвинулись неприязні стосунки, втрачено почуття любові та поваги, подальше спільне життя є неможливим та суперечить їх спільним інтересам, в тому числі інтересам дітей. У позовній заяві зазначено, що місцем проживання позивача та спільних дітей сторін є [ADDRESS] , діти відвідують навчальні заклади, обліковані у медичних закладах, мають власну зону комфорту та власний дім, де вони проживають багато років по сьогоднішній день. Представник позивача у позовній заяві стверджує, що позивач жодним чином не заперечував щодо того, щоб діти спілкувалися з матір`ю, відвідували її проводили час та дозвілля. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Поляка П.П., який діє в інтересах [PERSON] , про направлення справи за підсудністю, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у даній справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання з участю учасників справи на 15 липня 2025 року о 10:00 год. За клопотанням представника відповідача - адвоката Поляка П.П. ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 липня 2025 року відкладено підготовче засідання у справі на 01 серпня 2025 року о 10:00 год. з участю учасників справи. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 27 серпня 2025 року о 12:00 год., у судове засідання викликано учасників справи. За клопотанням представника відповідача - адвоката Копитової Е.Р. ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2025 року відкладено розгляд даної справи на 30 вересня 2025 року о 10:00 год. з участю сторін. У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді, розгляд справи 30 вересня 2025 року о 10:00 год. не відбувся, судове засідання призначено на 04 листопада 2025 року об 11:30 год. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2025 року об 11:30 год. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання справ №718/1251/25 та №725/2312/25 в одне провадження. У зв`язку з технічними проблемами, що виникли під час судового засідання в режимі відеоконференції із Садгірським районним судом міста Чернівців за участю відповідача та її представника, судове засідання відкладено на 14 листопада 2025 року о 14:00 год. За клопотанням представника відповідача - адвоката Копитової Е.Р., судове засідання, призначене на 14 листопада 2025 року о 14:00 год., відкладено на 04 грудня 2025 року на 14:10 год. У зв`язку із зафіксованими збоями в підсистемі ВКЗ протягом 04 грудня 2025 року, нестабільною роботою сервісу судове засідання, призначене на 04 грудня 2025 року о 14:10 год., відкладено за погодженням представників сторін, на 05 грудня 2025 року на 14:00 год. Позиції учасників справи та їх представників, висловлені ними у судових засіданнях. У судовому засіданні 04 листопада 2025 року відповідач - [PERSON] , яка є громадянкою Естонської Республіки, в режимі відеоконференції із Садгірським районним судом міста Чернівців на запитання головуючого судді повідомила, що не має потреби у забезпеченні їй послуг перекладача, на чому у своїх заявах, надісланих до суду, наполягав її представник - адвокат Поляк П.П. У судовому засіданні 05 грудня 2025 року представник позивача зазначила, що відповідач прийняла рішення жити самостійно, сім`я продовжила спілкування, діти проживали з батьками, у 2025 році [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, сім`я остаточно розпалась, відповідач проживає з іншою людиною в цивільному шлюбі, батько привозив дітей до матері для спілкування. Представник позивача зазначила, що їй та позивачу не відомо, кому належить квартира у м. Чернівці, де проживає відповідач, однак відомо, що ця квартира, де проживає відповідач - мати дітей, є однокімнатною, тоді як позивач - батько дітей забезпечив проживання їх дітей у будинку, де ним створені умови для проживання, навчання та дозвілля дітей, які проживають там з батьком два останні роки, просила задоволити позов повіністю. Позивач у суді зазначив, що їх діти народились в Естонській Республіці, через місяць переїхали до України, на даний час відповідач проживає у м.Чернівці із співмешканцем, що стало підставою для розірвання шлюбу, визначення місця проживання їх дітей, позивач не заперечує проти того, щоб діти бачились із матір`ю, неодноразово привозив їх до неї, оскільки квартира, де проживає мати дітей, є однокімнатною, то на його думку, діти не зможуть там проживати в належних умовах, натомість у його будинку діти проживають тривалий час після переїзду з Естонської Республіки до України і по даний час, просив задоволити позов повністю. Представник відповідача у судовому засіданні 05 грудня 2025 року повідомила, що [PERSON] частково визнає позовні вимоги, а саме в частині розірвання шлюбу, зазначила, що матеріали справи не містять жодного доказу про батьківство позивача щодо дітей [PERSON] та [PERSON] , висновок органу опіки та піклування має суперечливий характер, складений без документального підтвердження, позивач вчиняв відносно відповідача домашнє насильство, батько перешкоджає дітям зустрічатися з матір`ю, не надав доказів, що може матеріально утримувати дітей, не є власником будинку, де фактично проживають діти. У задоволенні позову в частині визначення проживання дітей з позивачем представник відповідача просила відмовити. Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області Зеліско Н.М. у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду 01.12.2025 року заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги [PERSON] в частині місця проживання дітей підтримала в повному обсязі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 20 травня 2010 року громадянин України [PERSON] та громадянка Естонської Республіки [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про що 20 травня 2010 року складено відповідний актовий запис № 622, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 09 травня 2025 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , який народився в Естонській Республіці, Хар`юський повіт, Таллінн, та [PERSON] , [INFO] , який народився в Естонській Республіці, Харжу, Таллінн, що підтверджується нотаріально засвідченими довідкою про народження, зареєстроване в установі громадянського стану №49-2014/4087 від 06.03.2014 та свідоцтвом про народження - витягом, зареєстрованим в Естонському відомстві статистики № 49-2019/1506 від 21.01.2019. У довідці № 68 від 06.02.2025 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданій Неполоковецькою селищною радою Чернівецького району Чернівецької області власнику будинку [PERSON] , зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 19.02.2019 - по т.ч., [PERSON] , [INFO] , з 01.04.2014 - по т.ч., [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з 18.04.2014 - по т.ч. З відповіді № 1381562 від 15.05.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, наданої на запит суду з метою визначення підсудності, вбачається, що [PERSON] 23.10.2019 знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристики, виданої виконкомом Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 03.04.2025 № 184, за час проживання на території Неполоковецької селищної ради [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, до кримінальної відповідальності не притягався, адміністративних правопорушень не допускав, в порушенні громадського порядку не помічений, приводів у поліцію не було, скарг з боку сусідів на нього до виконкому не поступало, веде нормальний спосіб життя, одружений, виховує двох малолітніх дітей, користується авторитетом серед односельчан. Довідкою Неполоковецького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 10.01.2025 № 53 підтверджується, що [PERSON] ( [INFO] ) дійсно виховується та навчається в Неполоковецькому закладі дошкільної освіти (ясла-садок) з 01.09.2021 року і [PERSON] (батько) приводить та забирає хлопчика з дитячого садочка. Довідкою Неполоковецького ліцею Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 07.02.2025 №05-08/18 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , є дійсно учнем даного закладу освіти і навчається у 5 класі. З характеристики [PERSON] , [INFO] , виданою Неполоковецького ліцею Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області 07.02.2025 № 05-08/19 вбачається, що тато [PERSON] приділяє увагу вихованню сина, систематично відвідує батьківські збори, виховні заходи. Мама хлопчика спілкується з класним керівником і вчителями у телефонному режимі. У характеристиці [PERSON] , [INFO] , від 06.02.2025 № 58, виданій Неполоковецьким закладом дошкільної освіти (ясла-садок) Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, зазначено, що він виховувався в повній сім`ї, де вихованням займалися тато і мама, на даний час, батьки хлопчика не живуть разом, тому деякий час [PERSON] перебуває з мамою, а деякий час з татом. В акті обстеження умов проживання від 17.03.2025 зазначено, що на підставі заяви [PERSON] з метою обстеження умов проживання для підготовки висновку про визначення місця проживання дітей проведено обстеження умов проживання: [ADDRESS] , встановлено, що за цією адресою проживають: [PERSON] , 1986 р.н., батько, [PERSON] , 2014 р.н., син, [PERSON] , 2018 р.н., син, у хлопчиків є дві суміжні кімнати, де вони мають окремі спальні місця та місця для підготовки до навчального процесу. Діти забезпечені необхідним одягом, взуттям, ґаджетами, іграшками, харчування дітей на належному рівні. Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а проживають в [ADDRESS] . На даний час у сім`ї існують непорозуміння між батьками щодо виховання дітей, діти знають про цей конфлікт і це їх засмучує. В акті оцінки потреб сім`ї/особи № 580/02-07 від 08.07.2024, виданому Чернівецьким міським центром соціальних служб, зазначено, що місце проживання [PERSON] - [ADDRESS] . У даному акті зазначено, що [PERSON] , [INFO] , мати, працює офіційно, [PERSON] , [INFO] , син навчається в Неполоковецькому ліцеї та [PERSON] , [INFO] , син навчається в Неполоковецькому ДНЗ, не зареєстровані за місцем проживання, квартира орендована, складається з 2 кімнат, для дітей облаштовані спальні місця, мати належним чином виконує батьківські обов`язки, чоловік [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру, психологічний стан матері нестабільний у зв`язку із вчиненням домашнього насильства. У висновку про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , жителів с-ща Неполоківці, затвердженому рішенням виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 14 травня 2025 року № 59/5, серед іншого, зазначено, що до конфлікту між батьками діти завжди проживали в житлі заявника, [PERSON] , де в них було стабільне сімейне середовище, діти постійно проживали не лише з обома батьками, але й з бабусею по батьковій лінії, а під час конфлікту стабільність щоденного життя дітей дещо порушене, так як вони час від часу перебувають у матері, [PERSON] , яка проживає в м. Чернівці, де вони мали б жити в новому домі, спілкуватися і адаптуватися до нових людей, що впливає на їх психоемоційний стан. За змістом вказаного висновку, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Оскільки відповідач у даній справі - [PERSON] є громадянкою Естонської Республіки, суд, при вирішенні даного спору, застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ст.26 Конституції України). Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ч.1 ст.497 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст.496 ЦПК України, іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст.63 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Загальні положення про право, що застосовується до зобов`язань щодо утримання визначені ст.67 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої зобов`язання щодо утримання, що виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Сторони зобов`язання щодо утримання можуть обрати право, що застосовується до зобов`язання щодо утримання, відповідно до правил, визначених статтею 67-4 цього Закону. Зобов`язання щодо утримання, які виникають у зв`язку з укладенням шлюбу, розірванням шлюбу, недійсністю шлюбу, проживанням однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу визначені ст.67-3 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої зобов`язання щодо утримання, які виникають між подружжям, колишнім подружжям, особами, шлюб між якими є недійсним, жінкою і чоловіком, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, регулюються правом держави останнього спільного місця проживання сторін зобов`язання або іншим правом, яке має більш тісний зв`язок зі шлюбом, якщо одна зі сторін зобов`язання заперечує проти застосування до зобов`язання права, визначеного відповідно до частини першої статті 67 цього Закону. Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України"). Договір між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах ратифіковано Законом України від 22 листопада 1995 року № 450/95-ВР. Компетенція судів згідно вказаного договору у ст.21 договору врегульована наступним чином: якщо даний Договір не встановлює іншого, суди кожної з Договірних Сторін компетентні розглядати цивільні справи, якщо відповідач має на її території місце проживання. Відповідно до ст.27 Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство та компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої подружжя було на момент подання заяви. Якщо подружжя має місце проживання на території другої Договірної Сторони, компетентні також установи цієї Договірної Сторони. Оскільки відповідач у даній справі - [PERSON] є громадянкою Естонської Республіки, а подружжя проживає на території України, Кіцманський районний суд Чернівецької області компетентний розглядати дану цивільну справу, а правові наслідки шлюбу сторін визначаються правом України, оскільки саме в Україні подружжя мало останнє спільне місце проживання. Правовідносини між батьками та дітьми врегульовані ч.ч.2, 5, 6 ст.28 Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, відповідно до якої правовідносини між батьками та дітьми визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. Для винесення рішення у правовідносинах, які вказані в пунктах 1-4 цієї статті, компетентні суди Договірної Сторони, законодавство якої повинно застосовуватись у цих випадках. Якщо позивач та відповідач проживають на території однієї Договірної Сторони, компетентні також суди цієї Договірної Сторони з дотриманням положень пунктів 1 та 4 цієї статті. Оскільки обоє дітей, батьками яких є сторони у справі, а також сторони у даній справі проживають в Україні, то правовідносини між ними визначаються законодавством України, а Кіцманський районний суд Чернівецької області компетентний винести рішення у вказаних правовідносинах. Частинами 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України)передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України визначає, що вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору в частині розірвання шлюбу, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно з ч.ч. 6-9 ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства"). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ст.141 СК України). Згідно зі ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Місце проживання фізичної особи регулюється ст.29 Цивільного кодексу України, відповідно до якої місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. На дату звернення до суду батька дітей з даним позовом - 12.05.2025 [PERSON] виповнилось 11 років, а Малому Ілаю виповнилось 6 років. За змістом ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Суд неодноразово відкладав судові засідання у даній справі за клопотаннями представників відповідача для належної реалізації ними своїх процесуальних прав. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки суду. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу. Оскільки позовна вимога про розірвання шлюбу обґрунтована тим, що сторони разом не проживають та не підтримують сімейних стосунків, у сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем розвинулись неприязні стосунки, втрачено почуття любові та поваги, подальше спільне життя є неможливим та суперечить їх спільним інтересам, в тому числі інтересам дітей, що було підтверджено позивачем та його представником у судовому засіданні, а представник відповідача повідомила у суді, що [PERSON] частково визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд вважає позовну вимогу щодо розірвання шлюбу такою, що підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей. Оскільки наявними у матеріалах справи доказами, дослідженими у судовому засіданні, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тривалий час фактично проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відвідують за вказаним місцем проживання відповідно Неполоковецький ліцей Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області та Неполоковецький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, їх батько - позивач у справі приділяє увагу вихованню синів, систематично відвідує батьківські збори, виховні заходи, за місцем проживання дітям створені необхідні умови для їх навчання, розвитку та відпочинку, суд приймає як належний доказ висновок органу опіки і піклування у даній справі та вважає позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд зазначає, що визначення місця проживання малолітніх дітей з їх батьком - позивачем у справі, не позбавляє їх матір - відповідача у справі, права та можливості особистого спілкування з дітьми, обов`язку брати участь у їх вихованні. У разі зміни обставин у відносинах між батьками малолітніх дітей, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. При цьому, суд відхиляє покликання представника відповідача про те, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують того, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки вказане твердження спростовується нотаріально засвідченими довідкою про народження, зареєстроване в установі громадянського стану №49-2014/4087 від 06.03.2014 та свідоцтвом про народження - витягом, зареєстрованим в Естонському відомстві статистики № 49-2019/1506 від 21.01.2019, а доказів про оспорення батьківства позивача стороною відповідача суду не надано. Покликання представника відповідача про вчинення позивачем домашнього насильства відносно відповідача, на переконання суду, є необґрунтованими, оскільки у матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які докази притягнення позивача до адміністративної відповідальності. При цьому, акт оцінки потреб сім`ї/особи № 580/02-07 від 08.07.2024, виданому Чернівецьким міським центром соціальних служб, не є належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме домашнього насильства, оскільки таким доказом може бути лише постанова відповідного суду, яка набрала законної сили. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки представник відповідача повідомила про визнання відповідачем позовної вимоги про розірвання шлюбу у судовому засіданні 05 грудня 2025 року, суд вважає, що таке визнання частини позовних вимог не підпадає під визначення ч. 1 ст.142 ЦПК України, оскільки здійснене після початку розгляду справи по суті. Понесення позивачем судових витрат, зокрема сплата судового збору у сумі 2442,40 грн. підтверджується квитанцією та чеком, наявними у матеріалах справи, а відтак понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved