Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 967548104 на суму 12000 гривень у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Первісний кредитор виконав свій обов`язок, перерахувавши відповідачці через банк провайдер грошові кошти у розмірі 12000 грн на банківську картку відповідачки, вказану нею у заявці при укладенні договору. 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу № 28/1118-01 укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії вказаного договору факторингу. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу, під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта (первісного кредитора) до боржників (відповідача) по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. На виконання договору факторингу ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і ТОВ "Таліон Плюс" підписали реєстр прав вимоги № 132 від 04 травня 2021 року, за яким ТОВ "Таліон Плюс" набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. 05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" і ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 27/0524-01, під правом вимоги розуміються всі права ТОВ "Таліон Плюс" за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. На виконання договору факторингу № 05/0820-01 сторони підписали реєстр прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року, відповідно до якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі, зазначеному в реєстрі прав вимоги. 04 червня 2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого ТОВ "Юніт Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 967548104 від 28 лютого 2021 року у розмірі 42684 гривні. ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" і ТОВ "Юніт Капітал" зі сторони відповідачки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювалося. На момент подання позовної заяви загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становила 42684 грн, з яких 12000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 30684 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Тому, оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № 967548104 від 28 лютого 2021 року у розмірі 42684 гривні та відшкодувати понесені судові витрати. За ухвалою судді від 18 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 25 вересня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки - адвокат Вакуленко В.В. зазначив, що відповідачка не погоджується з позовними вимогами і стверджує, що немає ніякого відношення до кредитного договору № 967548104 на суму 12000 грн, який, на думку позивача, підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, оскільки вона у 2019 році виїхала за межі України та наразі перебуває за кордоном. У свій час вона загубила в готелі "SIM" картку, до якої була прив`язана вся інформація. Особисто вона карткою "Приватбанку" взагалі не користувалась, можливо шахраї, скориставшись інформацією, яка знаходилась на "SIM", картці уклали кредитний договір від її імені та підписали його за допомогою одноразового ідентифікатора. Карта "Приватбанку" була заблокована, тому перебуваючи за кордоном, вона нею не користувалась. Припускає, що шахраї розблокували картку за допомогою втраченої "SIM" картки. КЦС ВС вказав, що клієнт банку не несе відповідальності за несанкціоновані операції з платіжною карткою, якщо він невідкладно повідомив банк про такі операції, а банк не довів, що клієнт своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного введення вхідних даних для ініціювання банківської операції не може достовірно підтверджувати вину клієнта. Відповідно до ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому, з урахуванням вказаних обставин, просив заявлені позовні вимоги залишити без задоволення. 30 вересня 2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що доказами накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QRкод - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації договору позичальника. Одноразовий персональний ідентифікатор MNV7N28W направлений відповідачці 28 лютого 2021 року о 13:40:02 год на номер мобільного телефона вказаний нею в заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор введено відповідачкою у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 28 лютого 2021 року о 13:40:54. Підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідачка отримала свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту, та мала змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства в особистому кабінеті. Посилаючись на викладені факти, враховуючи повну цивільну дієздатність відповідачки, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам відповідачки, її позиція щодо недоведеності укладення кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а також намаганням ввести суд в оману у зв`язку з небажанням сплачувати заборгованість. Ідентифікація особи проводиться шляхом отримання ідентифікаційних даних особи - заявника, які ця особа передає при заповненні заявки на сайті: верифікація особи позичальника проводиться шляхом встановлення (підтвердження) особи заявника через перевірку персональних даних такої особи, залишених під час заповнення заявки в бюро кредитних історій, та, відповідно, звірки зазначених даних з даними, отриманими від бюро кредитних історій. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" належним чином вжило всі необхідні заходи для здійснення перевірки та ідентифікації особи. Твердження представника відповідачки, що відповідачка не має жодного відношення до кредитного договору № 967548104 на суму 12000 грн, оскільки у 2019 році виїхала за межі України та наразі перебуває за кордоном, загубила в готелі "SIM" карту, до якої була прив`язана вся інформація, якою скористались шахраї і уклали від її імені кредитний договір, підписавши його за допомогою одноразового ідентифікатора, жодними доказами не підтверджені. При втраті своїх паспортних даних громадянин має звернутися до відповідних органів, проте на підтвердження цих обставин відповідачка не надала ні копії заяви, ні протоколу про звернення до органів розслідування. Отже, такі твердження не є підтвердженими та є бездоказовими. Оскільки представник відповідачки не надав доказів на підтвердження своїх доводів, зазначених у відповіді на відзив, то просив позов задовольнити в повному обсязі. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 28 лютого 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і [PERSON] укладено договір № 967548104, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 12000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, додатків до нього та Правил надання грошових коштів у позику. Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. За користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в такому порядку: виключно на період строку, визначеного в п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 620.50% річних, що становить 1.70% від суми кредиту за кожен день користування ним. (а.с. 12-31, 33, 34) Відповідно до копії платіжного доручення, 28 лютого 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" здійснило переказ коштів [PERSON] , код [NUMBER] , згідно з договором № 967548104 від 28 лютого 2021 року у розмірі 12000 гривень. (а.с. 32) Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 967548104 станом на 04 травня 2021 року, [PERSON] кошти в рахунок погашення кредиту на користь ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" не сплачувала. (а.с. 75) 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до вказаного договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу, під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта (первісного кредитора) до боржників (відповідача) по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. На виконання договору факторингу сторони підписали реєстр прав вимоги № 132 від 04 травня 2021 року, за яким ТОВ "Таліон Плюс" набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі 27780 грн, з яких 12000 грн - заборгованість по основному боргу, 15780 грн - заборгованість по відсотках. (а.с. 41-50) 05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" і ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до п. 1.3 якого під правом вимоги розуміються всі права ТОВ "Таліон Плюс" за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. На виконання договору факторингу № 05/0820-01 ТОВ "Таліон Плюс" і ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" підписали реєстр прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року, за яким ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі 42684 грн, з яких 12000 грн - заборгованість по основному боргу, 30684 грн - заборгованість по відсотках. (а.с. 51-59) 04 червня 2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" і ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого ТОВ "Юніт Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 967548104 від 28 лютого 2021 року у розмірі 42684 гривні. (а.с. 60-67) Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 967548104, заборгованість [PERSON] станом на 25 червня 2025 року становить 42684 грн, яка складається із 12000 грн - прострочене тіло кредиту, 30684 грн - прострочені відсотки. (а.с. 75) Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору № 967548104 від 28 лютого 2021 року, який оформлений сторонами договору в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти не повернула, у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12000 гривень. Вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками суд враховує таке. За положеннями ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачкою кредитного договору, ця фінансова установа надала позичальниці суму кредиту, яку відповідачка зобов`язувалась повернути в повному обсязі у визначений договором строк кредитування - 30 днів, до 30 березня 2021 року. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, а після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджені судом розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування. За умовами укладеного між сторонами договору, орієнтовна загальна вартість кредиту за дисконтною процентною ставкою складає 18120 грн і включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 6120 грн та суму кредиту у розмірі 12000 гривень. (а.с. 15 на звороті) За таких обставин суд вважає, що відповідачка повинна була сплатити кредитору відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 6120 гривень. Таким чином, оскільки відповідачка умови кредитного договору належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Юніт Капітал" заборгованість за договором № 967548104 від 28 лютого 2021 року у розмірі 18120 грн, з яких 12000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6120 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечення представника відповідачки, що клієнт банку не несе відповідальності за несанкціоновані операції з платіжною карткою, якщо він невідкладно повідомив банк про такі операції, а банк не довів, що клієнт своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, судом до уваги не приймаються, оскільки доказів, які підтверджують, що відповідачка повідомляла банк про такі операції суду не надано. Також суд не приймає до уваги його твердження про втрату відповідачкою паспортних даних та "SIM" картки з інформацією, якою скористались шахраї для укладення від її імені кредитного договору, через відсутність будь яких належних доказів, які б підтверджували вказані обставини. Водночас відповідно до листа АТ КБ "Приватбанк" № 20.1.0.0.0/7-250930/34462-БТ, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] (ІВАN [NUMBER] ). Також по клієнту емітувались інші картки. Виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 28 лютого 2021 року по 05 березня 2021 року містить зарахування на суму 12000 гривень. Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 28 лютого по 05 березня 2021 року: фінансовий номер телефону [NUMBER] ; номер телефону, який знаходиться в анкетних даних [PERSON] [NUMBER] . (а.с. 131) Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги заперечення відповідачки проти позову, як бездоказові. Щодо вимог про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial