Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

10 вересня 2025 року заявник [PERSON] через свого представника\~- адвоката Давиденка К.В. звернувся до суду зі заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа: Татарбунарська міська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, яку\~обґрунтував таким. [INFO] в с. Білолісся Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 68 років померла матір заявника - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,16 га, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Білолісся), належну спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 005559, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 29 листопада 2005 року. Заявник, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері, звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Гайдаржи А.А. з заявою про прийняття спадщини за законом. Однак, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів факту постійного проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Заявник зазначає, що на момент своєї смерті матір була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом із з матір`ю останні пів року до дня її смерті проживав і заявник. Вказані обставини можуть підтвердити у судовому засіданні також і свідки. Метою звернення до суду з даною заявою, заявник визначив встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2025 року, справу передано у провадження судді Луцюка В.О. Відповідно до ухвали судді від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження та призначено судове засідання. Згідно з ухвалою суду від 03 листопада 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А.А. інформацію про те, чи заводилася спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , якщо заводилася, то надати копію спадкової справи. 26 листопада 2025 року на виконання ухвали про витребування доказів надійшла затребувана інформація (вх. № 6387/25-Вх 26.11.2025). У судове засідання заявник [PERSON] , будучи належним чином та завчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, клопотань та заяв від нього не надійшло. Представник заінтересованої особи Логінов О.Г. також до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судового повідомлення на електронну адресу, направив заяву щодо розгляду справи без його участі, проти задоволення заявлених вимог заперечень не мав (вх. № 5655/25-Вх 27.10.2025). Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи, належним чином повідомленим про день, місце та час розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Заслухавши представника заявника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку. Згідно з ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п.п. 3,4 ст.\~5\~ст.\~12 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами\~ЦПК України. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони до суду заяв та клопотань не надавали. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.\~293, ч. 2 ст.\~315 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 серпня 2023 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [INFO] в с.Білолісся Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 68 років померла [PERSON] , актовий запис про смерть № 334 (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,16 га, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Білолісся), належну спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 005559, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 29 листопада 2005 року на підставі розпорядження № 149/А-2003 від 25 квітня 2003 року (а.с. 8). Заявник є сином спадкодавиці та спадкоємцем першої черги за законом. На підтвердження родинних відносин, які між матір`ю та сином, заявником надано копію свідоцтва про своє народження серії [NUMBER] , виданого повторно 07 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису № 5 від 25 лютого 1978 року, вчиненого Виконавчим комітетом Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, відомості про батьків: [PERSON] ; [PERSON] (а.с. 6). Заявник як спадкоємець першої черги за законом звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Гайдаржи А.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, нотаріусом останньому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів на підтвердження факту спільного проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини (а.с. 10). Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83324301 від 20 листопада 2025 року. Інші спадкоємці відсутні. Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ч. 3, 5\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм\~ст. 1268-1269 ЦК України\~факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чинним законодавством не передбачено. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 2-844/2008 (провадження № 61-1424св18), від 25 квітня 2018 року у справі № 145/1480/14-ц (провадження № 61-4170св18), від 01 квітня 2019 року у справі № 127/1149/17-ц (провадження № 61-21375св18) та від 05 червня 2019 року у справі № 554/3192/16-ц (провадження № 61-10720вс18). Згідно із ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.ч.1,6\~ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до п.210 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Частина 3\~ст. 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав разом із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. (Правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17). У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію свого місця проживання (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання) доказом постійного проживання із спадкодавцем є довідка ЖЕО (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 185/8005/16-ц). З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до\~статті 1221 ЦК України\~ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом від 03 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882\~(в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) свідоцтво\~про\~право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину,\~тобто тим,\~які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи\~подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі,\~який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,\~та інші документи,\~що\~підтверджують\~факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. У заяві заявник посилається на те, що на момент своєї смерті матір була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] та разом із з нею останні пів року до дня її смерті проживав і заявник. На підтвердження факту проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини заявником надано довідку Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 09 вересня 2025 року вих. № 109, згідно з якою за даними по господарської книги № 5 на 2021-2025 роки по господарського обліку № 426 [PERSON] , [INFO] , на момент своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті разом із нею за даною адресою проживав син [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що дійсно заявник у справі [PERSON] проживав разом із матір`ю [PERSON] у її будинку за адресою: [ADDRESS] , десь близько пів року. Вони вели спільне господарство, син доглядав за матір`ю, опікувався нею, здійснив поховання. Наведене вище підтверджує той факт, що заявник проживав зі своєю матір`ю на день її смерті, за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно у судовому порядку. Обставини проживання заявника разом із спадкодавцем підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказам, а саме показаннями свідків та письмовими доказами. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявник постійно проживав зі спадкодавицею на день її смерті, здійснював за нею догляд та у подальшому поховання. Оскільки заявник, як спадкоємець за законом проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавицею є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення зазначених фактів. Спір про право відсутній. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заявлених вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved