Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

23.06.2025 від ТОВ "Цикл Фінанс" через систему "Електронний суд" до Холодногірського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява до [PERSON] з\~наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 26203000451482 від 28.11.2019 у загальному розмірі 10 582 грн 30\~коп.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00\~коп. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.11.2019 між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] укладено кредитний договір № 26203000451482. Кредитний договір складається з публічної частини договору, яким є універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ "Банк Кредит Дніпро", розміщений на офіційному веб-сайті Банку: https://creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей Кредитний договір, що разом становлять єдиний Кредитний договір, Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти (далі - Кредит) у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Кредит надано у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з Рахунку, платежі з Рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в банку. Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (далі - Картка). Відповідно до умов кредитного договору, цільове призначення кредиту: на споживчі потреби, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом. Кредитний договір укладений в 2 примірниках, що мають однакову юридичну силу, один - для клієнта, інший - для банку. 28.03.2024 згідно умов договору факторингу № 28/03/24, АТ "Банк Кредит Дніпро" відступило право вимоги за кредитним договором № 26203000451482 від 28.11.2019 на користь ТОВ "Цикл фінанс". Заборгованість за кредитним договором № 26203000451482 від 28.11.2019 становить 10 582 грн 30 коп., із яких: заборгованість по тілу кредиту - 4 025 грн 92 коп., заборгованість по відсотках - 4 650 грн 65 коп., заборгованість по комісії - 1 905 грн 73 коп. Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення в суді цього позову. Ухвалою Холодногірського районного суду міста Харкова від 24.06.2025 цивільну справу № 642/3673/25 передано за територіальною підсудністю до Чугуївського міського суду Харківської області. 23.07.2025 матеріали цивільної справи надійшли до Чугуївського міського суду Харківської області. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 01.09.2025 цивільну справу № 642/3673/25 передано за територіальною підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області. 06.10.2025 матеріали цивільної справи надійшли до суду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.10.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що Таким чином, до позовної заяви не додано доказ надсилання відповідачу копій поданих до суду документів з урахуванням положень частини 7 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України. 17.10.2025 представник позивача Кеню Д. В. надіслав до суду заяву про усунення недоліків в якій долучив доказ надсилання відповідачу копій поданих до суду документів за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.10.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 21.11.2025. 21.11.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено на 10.12.2025. 10.12.2025 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно. Представник позивача Кеню Д. В. у позовній заяві просив проводити судовий розгляд за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] не повідомила про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого представник позивача не заперечував і, що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18). У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого заочного рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Повноваження ТОВ "Цикл фінанс" щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, статутом ТОВ "Цикл фінанс" (а. с. 9, 37- 43). Даними договору про встановлення кредитного ліміту № 26203000451482 від 29.11.2019, підтверджується, що 29.11.2019 між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу встановлений кредитним ліміт, 5\~000 грн 00 коп., з цільовим призначенням на споживчі потреби, а процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 48% річних (а. с. 30 зворот). Відповідно до копії договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024, Реєстру боржників до Договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024, акту приймання - передачі прав вимоги за договором факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024, ТОВ "Цикл фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 26203000451482 від 29.11.2019 (а. с. 14-21, 26). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №\~26203000451482 від 29.11.2019, станом на 27.03.2024, відповідач [PERSON] має заборгованість у розмірі 10 390 грн 17 коп., із яких: заборгованість строкового кредиту - 2\~479 грн 09 коп., заборгованість простроченого кредиту - 1 546 грн 83 коп., залишок прострочених відсотків - 4 508 грн 10 коп., залишок прострочених комісій - 1 856 грн 15\~коп. (а. с. 10-13). У відповідності з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За загальними правилами, що випливають з положень статей 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в тому числі, вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки. Що стосується вимог в частині стягнення нарахованої комісії за договором №\~26203000451482 від 29.11.2019, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.2.4 договору, встановлено щомісячну комісію за користування кредитної лінії - 2%, від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця (а. с. 30 зворот). Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування. Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. Пунктом 1.2.4 кредитного договору №\~26203000451482 від 29.11.2019, підписаного [PERSON] , встановлено щомісячну комісію за надання кредиту, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", отже ці положення договору є нікчемними. Враховуючи, що вимагається до стягнення: 1 905 грн 73 коп. - заборгованість за комісією за пунктом 1.2.4 кредитного договору №\~26203000451482 від 29.11.2019, яка не відповідає даним розрахунку заборгованості, щодо якого встановлено нікчемність, належить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Цикл Фінанс" в частині стягнення заборгованості за комісією. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку укладанням між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] кредитного договору №\~26203000451482 від 29.11.2019, та подальшим укладанням 28.03.2024 між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ТОВ "Цикл фінанс" договору факторингу № 28/03/24, у результаті чого ТОВ "Цикл фінанс" набуло право вимоги від [PERSON] за укладеним кредитним договором з АТ "Банк Кредит Дніпро" та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором, що підтверджено частково розрахунком заборгованості. За таких обставин, позовна заява ТОВ "Цикл фінанс" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №\~26203000451482 від 29.11.2019 у розмірі 8 534 грн 02 коп., станом на 27.03.2024, із яких: заборгованість по тілу кредиту - 4 025 грн 92 коп., заборгованість по відсотках - 4 508 грн 10\~коп. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано копії договору №\~43453613 про надання правової допомоги від 02.01.2025, акту 262030000451482 від 03.06.2025, додаткову угоду від 03.06.2025, детального опису робіт (наданих послуг) (а. с. 22-25, 29 зворот-30). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу та по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial