Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом, та який уточнила 20.09.2024 року, вказавши наступні позовні вимоги, а саме: визнати спільною сумісною власністю подружжя позивача - [PERSON] і відповідача - [PERSON] трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею - 52,5 кв.м, у тому числі житлова 33,1 кв.м; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею - 52,5 кв.м, у тому числі житлова 33,1 кв.м; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину вартості відчуженого відповідачем без її згоди автомобіля в сумі 197 880,00 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі у виді судового збору в розмірі 9 328,80 грн. та витрати за проведення експертної оцінки квартири та транспортного засобу в загальному розмірі 1700,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що з 03.10.2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі (на даний час в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу). У 27.03.2019 році придбана квартира за адресою: [ADDRESS] Вказує, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим її поділ має бути здійснений виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Крім того, 25.03.2021 року за спільні кошти позивачка і відповідач придбали транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen модель Passat, 2013 року випуску, який був зареєстрований на ім`я відповідача, однак, 06.08.2024 року відповідач здійснив відчуження спільно набутого автомобіля Volkswagen Passat без повідомлення про це позивачки, без отримання її згоди та не в інтересах сім`ї, а 07.08.2024 року звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В добровільному порядку відповідач поділити спірне сумісне майно не бажає. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 вересня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя залишено без руху, яку представник позивача виконала. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2024 року витребувано від Територіального сервісного центру МВС №3541 Регіонального сервісного центра ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (проспект Інженерів, 9/92, м. Кропивницький, 25014 ) інформацію періоду часу, з якого за відповідачем [PERSON] був зареєстрований на праві власності транспортний засіб марки Volkswagen модель Passat, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; інформацію щодо перереєстрації транспортного засобу марки Volkswagen модель Passat, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] у зв`язку з відчуженням автомобіля [PERSON] . Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. У зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» найменування Кіровського районного суду міста Кіровограда змінено на Фортечний районний суд міста Кропивницького. В судове засідання представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також через канцелярію суду подав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, підтримав заперечення викладені у відзиві, в якому вказав, що позовні вимоги є такими, що в певній мірі не відповідають дійсним (фактичним) обставинам по справі, є необ`єктивними та необґрунтованими. Так, дійсно у період шлюбу була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] , при купівлі якої, за домовленістю з позивачем право власності було оформлено на відповідача одноособово, оскільки більша частина коштів від її вартості при купівлі була вкладена ним, а саме: вказана квартира була придбана за частину коштів, які є його особистою приватною власністю - в сумі еквівалентній 4 100 доларів США, які ним були отримані від продажу його особистого власного автомобіля марки Lifan, модель 520GX,2009 року випуску, який належав відповідачу на праві особистої приватної власності, оскільки придбаний був в грудні 2012 року, тобто ще до укладання шлюбу з позивачем [PERSON] . Вказані кошти після продажу автомобіля марки Lifan, модель 520GX,2009 року випуску, спочатку були розміщені на особистий рахунок (депозит) відповідача до банківської установи, а були зняті з рахунку в банку та покладені для купівлі квартири. Крім того, вказує, що на час подачі відзиву відповідачу стало відомо, що позивач 20.03.2020 року набула у власність земельну ділянку кадастровий номер 3520884200:02:000:5256 площею один гектар та яку здає в оренду ФГ [PERSON] , що теж є спільною сумісною власністю подружжя. А тому, відповідач пропонує позивачу відмовитись від вимоги щодо стягнення з нього грошової компенсації за належну позивачу 1/2 частину вартості відчуженого відповідачем без її згоди автомобіля в сумі 197 880,00 грн., а він не буде претендувати на земельну ділянку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. У п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України унормовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони з 03.10.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 884/а.с.10/. Від шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] /а.с. 11/. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.03.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. [PERSON] купив квартиру під номером [ADDRESS] /а.с.12-13/. Пунктом 6 Договору передбачено, що дружина покупця в заяві, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. за реєстром № 187 від 27.03.2019 року, дає згоду чоловіку на купівлю квартири за спільні кошти подружжя. Згідно звіту про незалежну оцінку квартири від 19.09.2024 року, складеного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] станом на 19.09.2024 року ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] складає 1 470 000,00 грн. Відповідно, ринкова вартість 1/2 частки спірної квартири складає 735 000,00 грн./а.с.35-43/. Крім того, 25.03.2021 року за спільні кошти позивачка і відповідач придбали транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen модель Passat, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , та який був зареєстрований на ім`я відповідача - [PERSON] /а.с.93/. 06.08.2024 року відповідач здійснив відчуження спільно набутого автомобіля Volkswagen модель Passat без повідомлення про це позивачки, без отримання її згоди та не в інтересах сім`ї, на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2024 року № 3541/2024/4807930 на користь своєї рідної сестри [PERSON] . За домовленістю сторін правочину ціна транспортного засобу склала 50 000 грн./а.с.15-16/. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу № 02/08 від 02.08.2024 року, складеного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] станом на 02.08.2024 року ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Passat», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 395 760,00 грн./а.с.20-22/. Як стверджує відповідач (зазначено у відзиві) квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана за частину коштів, які є його особистою приватною власністю - в сумі еквівалентній 4 100 доларів США, які ним були отримані від продажу його особистого власного автомобіля марки Lifan, модель 520GX,2009 року випуску, який належав відповідачу на праві особистої приватної власності, придбаного ним в грудні 2012 року, тобто ще до укладання шлюбу з позивачем [PERSON] . Згідно звіту про оцінку транспортного засобу - автомобіля марки Lifan, модель 520GX,2009 року випуску складеного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] станом на дату оцінки 23.08.2016 року ринкова вартість автомобіля Lifan, модель 520GX,2009 року випуску, складає 98 600 грн./а.с.65-67/. Згідно довідки Головного сервісного центру МВС (територіального сервісного центру МВС № 3541) від 06 грудня 2024 року вих. № 31/31/3541/LII-3483-2941 -2024 встновлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів за громадянином [PERSON] , [INFO] . ІПН : [NUMBER] , був зареєстрований транспортний засіб - автомобіль марки Lifan, модель 520GX,2009 року випуску, у період з 20.12.2012 року по 23.08.2016 року в ТСЦ3541 РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області/а.с.71/. Банківською довідки (випискою) за договором № SAMDNWFD007914116100 від 29.11.2024 року(період з 20.11.2015 року до 29.11.2024 року) встановлено, що на ім`я [PERSON] 20.11.2015 року був відкритий депозит на суму 1 800,00доларів США. Протягом вказаного періоду нараховувались відсотки, списувались податки, проводилась капіталізація вкладу, проте всі вказані операції були незначними сумами. Поповнення депозиту на суму більше ніж 100 доларів США відбулось 09 вересня 2016 року на суму 500 доларів США, 05 вересня 2016 року на суму 420 доларів США, 17 листопада 2016 року на суму 1 000 доларів США, 28 листопада 2016 року на суму 2 000 доларів США, 01 грудня 2016 року на суму 2 044,68 доларів США/а.с.72-73/. Відповідно до п. 2 ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України, шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція ст. 60 СК України свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу і критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15). Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує проти її застосування щодо певного спірного майна. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04. 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує частині ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тобто за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим майном здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України. Таким чином, суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. А тому, сам факт продажу особистого власного автомобіля марки Lifan, модель 520GX, 2009 року випуску, який належав відповідачу на праві особистої приватної власності, придбаного ним в 20.12.2012 року, тобто ще до укладання шлюбу з позивачем [PERSON] не є безумовною підставою для того, аби вважати, що такі кошти були використані для купівлі спірної квартири. З цього приводу суд звертає увагу на відсутність достовірних доказів того, за які саме грошові кошти було придбано квартиру, покликання сторони відповідача на джерела коштів можна розцінити виключно як припущення. При цьому, згідно п. 6 договору купівлі-продажу від 27.03.2019року квартира під номером [ADDRESS] є спільною сумісною власністю придбаною в період зареєстрованого шлюбу, за згодою дружини [PERSON] /а.с.12/. Відтак, за відсутності достовірних та достатніх доказів для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд визнає, що квартира під номером [ADDRESS] є спільним майном сторін. Враховуючи викладене, суд вважає, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що в період шлюбу, а саме: 25.03.2021 року за спільні кошти подружжя був придбаний транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen модель Passat, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] (зареєстрований на ім`я відповідача - [PERSON] ) та проданий ним 06.08.2024 року теж є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, судом визнається, що вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить [PERSON] та [PERSON] нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто по частці кожному. Враховуючи, що спірна квартира та автомобіль марки Volkswagen модель Passat, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] є сумісно нажитим майном подружжя, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. У відповідності до п. 2 ч. 3 ст.133 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1 700,00 грн. на користь позивача витрати на експертні оцінки /а.с.19, зворотна сторона а.с.34/. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 9328,80 грн. судового збору на користь позивача/а.с.24, зворотна сторона а.с.34/.

Outcome: approved