Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача та відповідача [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , Міністерство Оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення. Позивач просить суд встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки, без шлюбу, з 12 жовтня 2014 року по [INFO] , тобто по день смерті [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що [INFO] під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в районі с. Ямполівка Краматорського району Донецької області, загинув цивільний чоловік та батько неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вона, [PERSON] , як дружина, 28 лютого 2024 року отримала сповіщення сім`ї № 7 від 1 відділу Дніпровського районного центру комплектації та соціальної підтримки Міністерства Оборони України про загибель чоловіка, яке є підставою для передачі документів для призначення пенсії, отримання пільг у встановленому законом порядку. У сповіщенні військової частини [NUMBER] , де служив чоловік, на ім`я начальника [INFO] від 28 лютого 2024 року є прохання сповістити про смерть чоловіка [PERSON] . Особисто їй була видана медична довідка, як члену сім`ї, про причину смерті чоловіка. Похованням займалась вона особисто. З 2012 року вона разом із [PERSON] почали проживати однією сім`єю, мали усі взаємні права та обов`язки подружжя, кохали один одного, турбувалися один про одного, виховували разом доньку, мали загальний бюджет, вели спільне господарство, матеріально утримували неповнолітнього сина чоловіка. 11 вересня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. А сім`я із [PERSON] продовжувала існувати. З 2016 року по 2019 рік чоловік перебував на контрактній службі у лавах ЗСУ, був учасником АТО. Чоловік постійно пересилав їй отримуване ним грошове забезпечення на потреби сім`ї, утримував родину матеріально. 05 липня 2017 року [PERSON] видав нотаріальну довіреність на її ім`я на продаж належної йому на праві власності частки квартири, з отриманням грошових коштів, які потім вкладали в поліпшення умов проживання сім`ї. Після повернення чоловіка з військової служби, вони зареєстрували своє місце проживання в належному йому на праві власності будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , де опікувались його старенькою бабусею [PERSON] , [INFO] , якою після загибелі опікуна, опікується позивач. 27 лютого 2022 року після повномасштабного вторгнення країни-агресора в Україну, [PERSON] був призваний на військову службу [INFO] , та став на захист Батьківщини. Перебуваючи у відпустці, 31 січня 2023 року чоловік зробив довіреність на її ім`я для вчинення всіх передбачених законодавством України дій, які стосуються юридичного оформлення права власності на земельну ділянку, отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , є отримання разом із сином чоловіка [PERSON] заробітної плати загиблого, неотриманої винагороди та одноразової грошової допомоги, гарантованої державою при загибелі члена сім`ї. II. Заяви, клопотання позивача, відповідачів В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки, без шлюбу, з 12 жовтня 2014 року по [INFO] , тобто по день смерті [PERSON] . В судовому засіданні посилались на обставини викладені в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували щодо задоволення позову, про що надали суду відзив, у якому просили суд відмовити в задоволені вимог позивача. Зазначили, що позивачем не надано доказів факту проживання [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки, без шлюбу, з 12 жовтня 2014 року по [INFO] , тобто по день смерті [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача Міністерство Оборони України надав суду відзив на позов та просив відмовити у його задоволенні та розглянути справу у його відсутність. III. Процесуальні дії по справі. 28 жовтня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 09 червня 2025 року ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від Приватного нотаріуса Дніпровського району Дніпропетровської області Лимар Єгора Володимировича належним чином засвідчену копію спадкової справи № 36/2024, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 15 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. Вислухавши сторони, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з свідоцтва про смерть, виданого 04 березня 2024 року Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 192 (а.с.13). Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 01 серпня 2006 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками відповідача [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 503, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Як вбачається зі сповіщення, яке видане 28 лютого 2024 року № 1413/421 Командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , на адресу Начальника [INFO] , у якому просить сповістити позивача [PERSON] про те, що її чоловік головний сержант батареї управління та артилерійської розвідки військової частини [NUMBER] головний сержант [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу 27 лютого 2022 року [INFO] , загинув [INFO] об 11.35 під час виконання бойового завдання в районі с. Ямполівка Краматорського район Донецької області внаслідок удару ворожого дрону. Позивачем [PERSON] від тво начальника [INFO] [PERSON] від 28.02.2024 року № 534 отримано сповіщення сім`ї № 7, згідно якого повідомлено про те, що «Ваш чоловік, головний сержант батареї управління та артилерійської розвідки, головний сержант [PERSON] , який проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відданий військовій присязі, на вірність українському народу, в районі с. Ямполівка, Краматорського району, Донецької області внаслідок удару ворожого FPV дрону загинув [INFO] . Це сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії і надання пільг в установленому порядку» (а.с.15). Як вбачається з витягу виданого Петриківською селищною радою від 04.03.2024 року № 193 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданий на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] про те, що за зазначеною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Відповідно до довідки, яка видана старостою селища Курилівка Гречановським С.І. Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області 04 березня 2024 року № 192, на ім`я [PERSON] , про те, що вона дійсно проживала та вела спільне господарство разом з загиблим [PERSON] з 2012 року до дня його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , після його смерті в шлюб не вступала (а.с.17). Згідно до Акту від 05 березня 2024 року № 195, який складений старостою селища Курилівка Гречановським С.І. Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, на ім`я [PERSON] , про те, що вона дійсно проживала та вела спільне господарство разом з загиблим [PERSON] з 2012 року до дня його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 19). Як вбачається з наданої суду приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. копії спадкової справи № 36/2024 року, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , 26 березня 2024 року відповідач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна після смерті батька. Позивачем долучено до матеріалів справи також фотографії з сімейного архіву. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захист у, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є встановлення факту спільного проживання. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Цивільного Кодексу України. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч.2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц, від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц, від 25 листопада 2019 року в справі №711/348/17, від 03 лютого 2021 року в справі №127/25053/17. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів. Із змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки необхідно позивачу для отримання допомоги передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Разом із тим, Постановою № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення з цим позовом) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби. У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Разом із тим, відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до частини першої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільний побут, спільне господарство. Факт спільного проживання позивача з [PERSON] підтверджується також витягом, виданий Петриківською селищною радою від 04.03.2024 року № 193 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, довідкою, яка видана старостою селища Курилівка Гречановським С.І. Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області 04 березня 2024 року № 192, на ім`я [PERSON] , та Актом від 05 березня 2024 року № 195, який складений старостою селища Курилівка Гречановським С.І., відповідно до яких вбачається, що позивач дійсно проживала та вела спільне господарство разом з загиблим [PERSON] з 2012 року до дня його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , після його смерті в шлюб не вступала. Окрім цього, даний факт також підтверджується відповіддю на запит від 06.02.2025 року № 27 від старости селища [PERSON] , згідно якого вбачається, що неодноразово [PERSON] в старостаті селища Курилівка в присутності працівників стверджував факт тривалого 12 років спільного проживання з [PERSON] , останній раз така розмова була в січні 2024 року в період його відпустки. За вказаною адресою: [ADDRESS] постійно проживає бабуся [PERSON] , до якої приїздили та допомагали по господарству громадяни [PERSON] та [PERSON] , та на даний час позивач регулярно допомагає бабусі [PERSON] і часто у неї буває. Крім того, вказаними доказами підтверджується не тільки спільне проживання [PERSON] та [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а й ведення спільного господарства, пов`язаність виконання взаємних прав і обов`язків та спільний побут. Окрім цього, суд також приймає до уваги в підтвердження того, що позивач проживала однією сім`єю із [PERSON] й те, що 05 липня 2017 року [PERSON] видав нотаріальну довіреність на ім`я [PERSON] на продаж належної йому на праві власності частки квартири, з отриманням грошових коштів, а також довіреність від 31 січня 2023 року, якою [PERSON] надав повноваження на ім`я позивача для вчинення всіх передбачених законодавством України дій, які стосуються юридичного оформлення права власності на належну йому земельну ділянку, отримання правовстановлюючих документів на неї. А також й те, що після повернення [PERSON] з військової служби, вони зареєстрували своє місце проживання в належному йому на праві власності будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , де опікувались його бабусею [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене та оцінюючи надані позивачем докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеними обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про встановлення факту її спільного проживання однією сім`єю позивача з [PERSON] , як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 12 жовтня 2014 року по [INFO] , тобто по день смерті [PERSON] . Таким чином, встановлені судом, на підставі належних та допустимих доказів, фактичні обставини справи переконують суд у тому, що позовну заяву слід задовольнити, та встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 12 жовтня 2014 року по [INFO] , тобто по день смерті [PERSON] . Однак, щодо позовної вимоги [PERSON] до Міністерство Оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, суд вважає, що вищезазначена вимога є необґрунтованою, оскільки права позивача в цій частині зі сторони Міністерства Оборони України не порушені. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині вимог до відповідача Міністерства Оборони України, слід відмовити. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). VI. Розподіл судових витрат. Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: partial