Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»/Товариство/позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства заборгованість у розмірі 46000,00 грн., а також\~витрати зі сплати судового збору у сумі 2\~422,40\~грн. В обґрунтування позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зазначило, що між ним та відповідачем 13.03.2024 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1364-0192.\~Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на таких умовах: сума кредиту\~7\~700,00 грн., строк кредитування\~300 днів;базовий період 19 днів; промо-ставка 1,75% в день; знижена % ставка 2,50% в день; стандартна % ставка 2,50% в день. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору. Відповідачка взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом 08.07.2025 у неї виникла заборгованість за договором в сумі 76862,75 грн., що складається із заборгованості за кредитом 9200,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 67662,75 грн. Разом з тим, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 30862,75 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 46000,00 гривень. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом\~у розмірі 9200,00 гривень та прострочену заборгованість за нарахованими процентами\~у розмірі 36800,00 гривень, що разом становить 46000,00 гривень, та стягнути судовий збір у сумі 2422,40 гривень. Ухвалою судді від 04 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи. Представник позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи; подав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідачка в судові засідання 18.09.2025, 30.10.2025 та 05.12.2025 не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місця реєстрації відповідачки. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до\~ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі\~Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за зареєстрованою адресою місця проживання), незалежно від того, чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідачки не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення\~ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надав, в силу положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судові засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що 13.03.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1364-0192 продукту «CreditKasa», який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора «A0866». Згідно вказаного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 7700,00 грн., строк кредитування 300 днів; базовий період 19 днів; знижена процентна ставка 2,50% на день; стандартна процентна ставка 2,50% на день. Вказаний кредитний\~договір укладений\~з використанням\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи -\~веб-сайту\~ТОВ «УКР\~КРЕДИТ\~ФІНАНС» (creditkasa.ua),\~який є\~сукупністю інформаційних\~та телекомунікаційних\~систем ТОВ\~«УКР КРЕДИТ\~ФІНАНС» (кредитодавця),\~в рамках\~якої реалізуються\~технології обробки\~інформації з\~використанням технічних\~і програмних\~засобів і\~які у\~процесі обробки\~інформації діють\~як єдине\~ціле. Відповідачкою 13.03.2024 електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора «A0866» підписані паспорт споживчого кредиту, у якому викладені умови кредитного договору, а також таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1364-0192 від 13.03.2024. Отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 9200,00 грн. з яких 13.03.2024 видача кредиту у сумі 7700,00 грн., 14.03.2024 добор по кредиту у сумі 1500,00 грн., підтверджено довідкою про перерахування суми кредиту № 1364-0192 від 13.03.2024 року. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором від 13.03.2024 № 1364-0192, оскільки надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості станом на 08.07.2025 року загальна заборгованість відповідачки становить 76862,75 грн., що складається із заборгованості за кредитом 9200,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 67662,75 грн. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами 30862,75 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 46000,00 гривень. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення ч. 1 ст.\~205\~ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3 ст. 207 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Частиною першою статті 204\~ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ІТС). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Положення ч. 6 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Так, відповідно до п. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд констатує,\~що підписання\~відповідачкою [PERSON] \~електронним підписом\~кредитного договору\~від 13.03.2024\~№ 1364-0192,\~яким визначені\~порядок та\~умови надання\~кредиту,\~свідчить про\~те,\~що відповідачка\~погодилася та\~підтвердила,\~що ознайомлена\~і приймає\~умови кредитного\~договору (оферти),\~яка акцептована\~нею 13.03.2024\~одноразовим ідентифікатором\~«A0866».\~Кредитний договір\~№ 1364-0192\~містить персональні\~дані відповідачки,\~зокрема,\~її паспортні\~дані,\~номер картки\~платника податків,\~номер мобільного\~телефону,\~адресу електронної\~пошти,\~а також\~номер банківської\~картки,\~на яку\~перераховуватимуться грошові\~кошти.\~Також в\~даному кредитному\~договору визначено\~предмет,\~порядок та\~умови надання\~кредитного договору.\~Також до\~кредитного договору\~від 13.03.2024\~№ 1364-0192\~додана таблиця\~обчислення загальної\~вартості кредиту\~для споживача\~та реальної\~річної процентної\~ставки, яка містить розмір суми кредиту, графік погашення кредиту, яка також підписана відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором «A0866». Ураховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін відповідно до приписів статті 11\~ЦК України виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. За приписами статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. За приписами ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачкою не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст.\~76-81\~ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Тому в силу вказаних вимог матеріального закону суд доходить висновку, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку, наданий їй кредит в строк, передбачений кредитним договором, не повернула. На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи ст. 13 ЦПК України, суд доходить переконання, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved