Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 59 050 грн, що утворилася внаслідок невиконання зобов`язання за кредитним договором № 1176-5588 від 24 березня 2023 року, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Відповідачка у відзиві на позов надала пояснення про часткове визнання позову, у частині сплати тіла кредиту в сумі 12 100 грн та 2422,40 грн судових витрат. У решті позову просила відмовити. При цьому, відповідачка зазначає, що процентна ставка перевищує максимальну допустиму відповідно до чинного законодавства. ІІ. Процесуальні дії у справі Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, просила також розглянути справу у її відсутність, надала відзив із поясненнями про часткове визнання позову з підстав, вказаних вище. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, за наявними у справі матеріалами. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Зміст спірних правовідносин сторін зводиться до стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором. Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії справ, суд вважає необхідним зазначити про таке. Враховуючи часткове визнання позову відповідачкою, суд не надає оцінки дійсності Договору, презюмує таку на підставі вимог статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зауважує, що в силу вимог частини 1 статті 82 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказування, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 24 березня 2023 року між сторонами укладено кредитний договір №1176-5588 від 24 березня 2023 року (далі - Договір), який підписаний електронним підписом з одноразовим електронним ідентифікатором А0466. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі - 12 100 грн, строком на 300 днів, зі сплатою процентів кожні кожного дня у розмірі 3 % денної процентної ставки від суми кредиту. Згідно з квитанцією про сплату ID: 2259478244 від 24 березня 2023 року позивачем виконано зобов`язання за Договором № 1176-5588 та перераховано кошти відповідачу на картковий рахунок № [NUMBER] . Пунктом 4.4 базовий період складає 18 календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Пунктом 4.6 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за стандартною процентною ставкою 3,0% за кожен день користування кредитом. Пунктом 4.8 Договору визначено строк надання кредиту становить 300 днів. Пунктом 5.1 Договору Позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Пунктом 10.1 Договору пільгова процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом протягом першого Базового періоду, яка надається кредитодавцем виключного як знижка на користування кредитом. Згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача становить 121 000 грн, з яких тіло кредиту - 12 100 грн, розмір процентів на суму кредитування за стандартною процентною ставкою 3,0% - 108 900 грн. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором, наданої позивачем загальна сума такої становить 118461 грн, включно з тілом кредиту - 12 100 грн та відсотками 106 361 грн за його користуванням, у період з 24 березня 2023 року до 17 січня 2024 року. Однак, з урахуванням Програми лояльності для споживачів, позивач просить стягнути з відповідача частково суму заборгованості у розмірі 12 100 грн - основного боргу, 46 950 грн - процентів, всього - 59 050 грн. Водночас, суд не виходить за межі позовних вимог та оцінює докази у розмірі стягнення, про який йдеться у позові, тобто 59 050 грн. ІV. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 3 статті 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2 статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (статті 510 ЦК України). Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена статтею 625 ЦК України. Частинами 1 і 2 цієї Статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами статті 1055 ЦК України передбачено, що договір кредиту укладаються у письмовій формі, якщо позикодавець є юридична особа. При цьому абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Суд зауважує, що оскільки факт укладення Договору та перерахування коштів за ним визнається сторонами, частина позовних вимог щодо тіла кредиту у розмірі 12 100 грн підлягає задоволенню. Водночас, надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Як вбачається з Розрахунку заборгованості за договором кредиту, сума погашення кредиту за весь строк кредитування становить 106 361 грн за процентами. Тобто усього при невиконанні зобов`язання протягом строку дії договору - 300 днів, сума відсотків у 2,5 % за кожен день базового періоду користування кредитом (302,50 грн на день) від суми кредиту становить - 5 445 грн, а за інший період сума відсотків у 3,0% за кожен день користування кредитом (363 грн на день) становить - 100 916 грн, що також підтверджується розрахунком позивача (а.с. 28-30). Відповідно до частини 4 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (набула чинності з 24 грудня 2023 року). Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», положення частини 5 статті 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року (далі Закон - №3498-ІХ). Так, протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон № 3498 набрав чинності 24 грудня 2023 року Таким чином починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5% по останній день строку кредитування. Як вбачається з позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості, позивач обрахував заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом з 24 березня 2023 року по 9 квітня 2023 року за денною ставкою 2,5% у розмірі 302,50 грн на день, а з 10 квітня 2023 року по 17 січня 2024 року за денною ставкою 3,0 % у розмірі 363 грн на день. Однак, такий розрахунок суперечить вказаним вище нормам Закону. Позивач мав привести у відповідність із законом спірний договір кредиту і нараховувати відсотки з 10 квітня 2023 року по 23 грудня 2023 року згідно з Договором (3,0 %, тобто 363 грн на день), з 24 грудня 2023 року по 17 січня 2024 року за денною ставкою 2,5 %, тобто 302,5 грн на день. При цьому, суд не приймає заперечення позивача про те, що вказані законодавчі зміни про обмеження денної ставки на спірні правовідносини не розповсюджуються, так-як строк дії договору не продовжувався, оскільки такі доводи позивача є помилковим тлумаченням норм чинного законодавства. Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону № 3498-ІХ визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Тобто, оскільки строк дії договору сторін продовжував тривати на дату набуття цих законодавчих змін - 24 грудня 2023 року і діяв до 17 січня 2024 року, денна процентна ставка за споживчим кредитом мала бути приведена у відповідність до Закону № 3498-ІХ. Таким чином, необхідно обрахувати денну процентну ставку за спірним договором сторін у відповідності до вказаних вимог Закону, зокрема: у період з 24 березня 2023 року по 10 квітня 2023 року ставка становить 5 445 грн (302,50 грн х 18 платежів); з 11 квітня 2023 року по 23 грудня 2023 року ставка незмінна і 93 291 грн (3,0%, а саме 363 грн х 257 платежі); з 24 грудня 2023 року по 17 січня 2024 року ставка має зменшитися до 2,5 % і становити 7 260 грн (302,50 грн х 24 платежів). Всього сума відсотків становить 105 996 грн. Таким чином, процентна ставка з 23 грудня 2023 року нарахована позивачем не у відповідності до Закону №3498-ІХ, однак оскільки позивач просить стягнути лише половину суми заборгованості з урахуванням Програми лояльності, суд відхиляє доводи відповідача про неправомірність нарахування відсотків за користування кредитом, та вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. До такого висновку суд дійшов через те, що сума яка підлягає стягненню згідно із Законом № 3498-ІХ більша за ту, про яку йдеться у позовних вимогах з урахуванням Програми Лояльності. За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім визначених випадків. Отже, враховуючи усі викладені фактичні обставини справи та докази, на які посилаються сторони, з огляду на вказані вимоги матеріального права, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 46 950 грн в рахунок стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тіло кредиту у розмірі 12 100 грн, що визнана відповідачем, а всього 59 050 грн. Також згідно з вимогами статей 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати зі сплати судвового збору в сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного, статей 3, 11, 12, 14, 15, 16, 207, 509, 510, 610-612, 627-629, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: approved