Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

ТОВ «Кошельок» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.11.2021 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір № 3363612554-523952 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності та платності. На підставі зазначеного вище договору відповідачу було надано кредит в розмірі 4000,00 грн на строк 12 днів, дисконтна відсоткова ставка 0,01 % на добу за початковий строк кредитування, 2,20 % на добу за продовжений строк кредитування. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, у нього виникла заборгованість в розмірі 11 924,80 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 7 924,80 грн - заборгованість за відсотками. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 3363612554-523952 від 22.11.2021 року в розмірі 11924,80 грн, судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. Ухвалою судді Калинівського районного суду від 13.10.2025 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутність та не заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу [PERSON] було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», тому судом було вжито заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подавав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 22 листопада 2021 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір № 3363612554-523952 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. На підставі зазначеного вище договору відповідачу було надано кредит в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності (п. 1.1). Кредит надається строком на 12 (дванадцять діб) днів, (далі - "Лояльний період") початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця. Сторони погодили, що встановлений в п. 2.1 Договору строк Лояльного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом. (п. 2.1-2.2 Договору). Відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для Позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору за умови дотримання Позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього Договору, становить 4 000 грн., або 100% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 0 грн., або 0% від суми кредиту (п. 3.4 Договору). Між позивачем та відповідачем укладено договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ "Кошельок" виконало взяті на себе зобов`язання та перерахувало на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 4 000,00 грн, що підтверджується листом АТ "МТБ БАНК" № 09/605-09/2 від 15.09.2025 року. Із детального розрахунку заборгованості за Договором № 3363612554-523952 від 22 листопада 2021 року слідує, що позивачем нараховано заборгованість [PERSON] в розмірі 11 924,80 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 7 924,80 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 2.1 Договору, строк кредитування склав 12 днів, тобто з 22 листопада 2021 року по 03 грудня 2021 року. Договором також передбачено умови продовження строку кредитування, для чого позичальнику необхідно оплати протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом. Як вбачається із детального розрахунку заборгованості, відповідач, обумовлені п. 2.2. Договору дії, для продовження строку кредитування не вчиняв. При цьому п. 3.5 договору щодо продовження дії договору та нарахування відсотків на весь період користування кредитними коштами, суперечить розділу 2 договору, яким чітко обумовлено строки в договорі та порядок його пролонгації, та розміщений в розділі щодо оплати за користування кредитом, тому суд не приймає доводи позивача щодо законності нарахування відсотків поза 12-денним, обумовленим сторонами, строком. Таким чином, позивач здійснив нарахування процентів за користування кредитом в сумі 7920,00 грн за період з 04 грудня 2021 року по 03 березня 2022 року після спливу строку кредитування. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] відсотків за користування кредитом в сумі 7 920,00 грн за період з 04 грудня 2021 року по 03 березня 2022 року, нарахованих після спливу строку кредитування (03 грудня 2021 року), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 4 004,80 грн, з яких 4000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 4,80 грн - заборгованість за відсотками. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, зокрема розмір відшкодованих судових витрат визначається пропорційно сумі задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 813,53 грн, яка являється пропорційною розміру задоволених позовних вимог (4004,80/ 11924,80 х 2 422,40 = 813,53). У поданому позові ТОВ «Кошельок» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмір 10 000 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги до позовної заяви, серед іншого, долучено копії: договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери»; додатку до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 про перелік послуг, що входять до складу правової (правничої) допомоги, ціну години гонорару, кількість часу на надання правової (правничої) допомоги та розмір гонорару (винагороди) Виконавця, що підлягає сплаті. В детальному описі наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги зазначено: оформлення документів щодо надання правничої (правової) допомоги ціна 1 години гонорару 2000,00 грн., кількість часу 30 хв., розмір гонорару 1000,00 грн.; збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору - ціна 1 години гонорару 2000,00 грн., кількість часу 1 год., розмір гонорару 2000,00 грн.; складання позовної заяви - ціна 1 години гонорару 2000,00 грн., кількість часу 2 год., розмір гонорару 4000,00 грн.; формування додатків (доказів) до позовної заяви, (для суду та відповідачу) - ціна 1 години гонорару 2000,00 грн., кількість часу 1 год., розмір гонорару 2000,00 грн.; відправка позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі - ціна 1 години гонорару 2000,00 грн., кількість часу 30 хв., розмір гонорару 1000,00 грн. Всього 5 год. на суму 10000,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та адвокатських послуг, часом, витраченим на виконання робіт з надання правової допомоги (всього 5 годин), обсягом наданих адвокатських послуг, частковим задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу у сумі 10000,00 грн. є завищеною. За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та значенням справи для позивача. Таким чином із [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог витрати на правничу допомогу в сумі 839,50 грн. (2 500,00 грн. : 100 х 33,58%). Вказану суму суд вважає співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).

Outcome: partial