Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №4758977 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 27 000 грн строком на 360 днів до 18.06.2025 року з умовою сплати процентів у розмірі 1,5% в день. 27.02.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» був укладений договір факторингу, за яким новий кредитор отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка становить 172\~800 грн, з яких: 27 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 145 800 грн заборгованість за процентами. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Також позивач просив відповідно до ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України зазначити в рішенні про нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В тексті позову позивач заявив про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника позивача. Позов надійшов до суду через систему «Електронний суд» 13.10.2025 року (сформований в системі 11.10.2025 року). 27.10.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що вказує на відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію паспорта споживчого кредиту від 23.06.2024 року; копію кредитного договору №4758977 від 23.06.2024 року з додатками; розрахунок заборгованості; копію договору про переказ коштів від 12.03.2019 року; копію договору факторингу від 27.02.2025 року з додатками; копію реєстру боржників; копію платіжних інструкцій; копію договору про надання юридичних послуг від 01.08.2024 року; копію акту прийому-передачі виконаних робіт від 18.09.2025 року; копію детального опису робіт; копію заявки від 21.04.2025 року; копію повідомлення ТОВ «Лінеура Україна» від 28.02.2025 року; копію рахунку на оплату від 18.09.2025 року; копію повідомлення ТОВ «УПР» від 06.03.2025 року; копію правил надання коштів у позику), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 23.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №4758977 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 27 000 грн строком на 360 днів до 17.06.2025 року включно з умовою сплати процентів у розмірі 1,5% в день. 27.02.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» був укладений договір факторингу, за яким новий кредитор отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст.1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію»\~встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі\~ч.2\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За такого укладення договору в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора прирівнюється до укладення договору в письмовій формі. При цьому позивач надав відповідні докази укладення кредитором з відповідачем такого договору в електронній формі (кредитний договір з додатками, паспорт споживчого кредиту; квитанцію про переказ коштів). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним за договором №4758977 від 23.06.2024 року становить 172\~800 грн, з яких: 27 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 145 800 грн заборгованість за процентами. Згідно\~зі ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора. За такого, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту по вказаному вище договору в сумі 27 000 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за вказаним вище договором, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1048\~та ч.1 ст.1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Разом з тим Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, (далі - Закон України №3498-IX) ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнена частиною 4, у якій зазначена формула розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом, та частиною 5, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Також у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Разом з тим у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 зазначено, що згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. В даній справі кредитний договір був укладений 23.06.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України №3498-ІХ, а тому умови договору мали бути визначені з урахуванням норм п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та розмір денної процентної ставки повинен відповідати описаним вище положенням вказаного закону. Отже проценти за кредитним договором №4758977 від 23.06.2024 року з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» і п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» повинні нараховуватись з 23.06.2024 року по 19.08.2024 року включно в розмірі 1,5% в день, з 20.08.2024 року по 17.06.2025 року включно - 1% в день. За такого, загальна сума нарахованих процентів за договором становить 105 030 грн та розраховується наступним чином: з 23.06.2024 року по 19.08.2024 року включно по 405 грн (27\~000 х 1,5%) в день за 58 днів 23 490 грн (405 х 58); з 20.08.2024 року по 17.06.2025 року включно по 270 грн (27\~000 х 1%) в день за 302 дні 81 540 грн (270 х 302). Загалом за договором №4758977 від 23.06.2024 року підлягає стягненню заборгованість в сумі 132\~030 грн, з яких: 27 000 грн. тіло кредиту; 105\~030 грн. проценти, тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 76 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1841,02 грн. (2422,40 грн. х 76 %). Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору про надання юридичних послуг від 01.08.2024 року, копією акту прийому-передачі виконаних робіт від 18.09.2025 року, копією детального опису робіт, копією заявки від 21.04.2025 року, копією рахунку на оплату від 18.09.2025 року. Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому, вказана вище категорія даної справи та типовий її характер спростовує те, що на підготовку такого позову загалом потрібно було 12 год., як це вказано в акті прийому-передачі виконаних робіт. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зафіксованої зокрема у рішеннях у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року та у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 6000 грн., яка підлягає розподілу між сторонами. При цьому, згідно зі ст. 141 ЦК України вказані витрати також підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 76 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4560 грн. (6000 грн. х 76 %). Суд також вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача про зазначення в рішенні відповідно до ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України про нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Натомість оскільки вказаний вище кредитний договір в даній справі був укладений в червні 2024 року і рішення суду в даній справі ухвалюється в грудні 2025 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то передбачені ст. 625 ЦК України нарахування не можуть нараховуватись на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial