Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

22 жовтня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 007/09/2013/364 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 76 140,00 грн. на строк до 24 червня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних (п. 1.4.1. Кредитного договору) та 21,5 % річних за користування не повернутими у терміни, передбачені договором, кредитними коштами (п. 1.4.2. Кредитного договору). В якості забезпечення зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 007/09/2013/364/П від 03 вересня 2013 року, за умовами якого Поручитель зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Кредитором за виконання Позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту у розмірі 76 140,00 грн., сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплачувати комісії, штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором, договором забезпечення та Договором поруки. Договором забезпечення є Договір застави від 03 вересня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського НО Луганської області Дашевською Г.Л. 03.09.2013, за умовами якого у забезпечення АБ «Укргазбанк» за Кредитним договором було передано автомобіль марки LADA, моделі LARGUS, 2013мроку випуску, шасі [NUMBER] реєстр. № [NUMBER] , який є спільною власністю відповідачів за Сімейним Кодексом України. 25 серпня 2020 року у зв`язку з неналежним виконання умов вказаного кредитного договору рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 25 серпня 2020 року в справі №408/1868/19-ц позов банку задоволено та присуджено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в розмірі 59 255,51 грн. та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] судові витрати по 960,50 грн. з кожного. 12 серпня 2024 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області, якому була визначена підсудність справ Біловодського районного суду Луганської області, були видані виконавчі листи в справі №408/1868/19-ц, які у встановленому порядку були передані на виконання до державної виконавчої служби. В ході здійснення виконавчого провадження заборгованість за Кредитним договору по тілу кредиту та відсотками що підлягала стягненню згідно рішення від 25 серпня 2020 року в справі №408/1868/19-ц була погашена шляхом стягнення коштів з [PERSON] та [PERSON] про що Довжанським ВДВС у Довжанському районі Луганської області Східного МУМЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням (п.9 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження») від 09 квітня 2025 року у ВП № 76701752. На даний час заборгованість за Кредитним договором по тілу кредиту та відсоткам, що підлягала стягненню згідно рішення Біловодського районного суду Луганської області від 25 серпня 2020 року в справі №408/1868/19-ц погашена. В той же час банк має право претендувати на погашення заборгованості, нарахованої в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України на прострочену суму грошового зобов`язання, що підлягає стягненню після вищевказаного рішення суду до дня його виконання та стягнення штрафних санкцій за нестрахування предмету застави транспортного засобу, а саме: за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Так, відповідно до Договору застави від 03 вересня 2013 року пунктом 4.2 передбачено, що за кожний випадок невиконання чи неналежне виконання п. 3.3.4 даного договору Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф у розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. Станом на 06 лютого 2025 року за порушення умов щодо зобов`язань відносно страхування предмету застави [PERSON] (кредитний договір №007/09/2013/364 від 03 вересня 2013 року) зобов`язаний сплатити Банку, як заставодержателю, штраф у розмірі 36 166,50 гривень. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦІІК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідник норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 р. по справі №758/1303/15- ц надано висновки про правильне застосування норм права вказано, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим с зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у гривневому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі №127/15672/16-ц вказано, що відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14- 71 цс 18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс 18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16- ц (провадження № 14- 318 цс 18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 р. по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду 18.02.2019 р. при прийнятті постанови у справі № 405/5535/16-ц вказавши, що доводи касаційної скарги про те, що до виниклих правовідносин не застосуються положення частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення індексу інфляції, оскільки інфляційні витрати не нараховуються на зобов`язання в іноземній валюті, а між сторонами у справі договір позики укладений саме в іноземній валюті, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду у грошовій одиниці України - у гривні. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунків, заборгованість Позичальника нарахована в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 25 серпня 2020 року по 23 лютого 2022 року складає: 2 667,22 гривень, заборгованість по 3% річних, 9 403,33 гривень - заборгованості з урахуванням індексу інфляції та штраф за нестрахування предмету застави в сумі 36 166,50 гривень за період з 12 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року (126 900,00 х (1,5+0,75 х 36)%). Таким чином, загальна сума заборгованості згідно розрахунків 48 237,05 гривень. На даний час відповідачі ухиляються від виконання даного зобов`язання і заборгованість не погашають, що є порушенням законних прав позивача. Строки позовної давності не пропущено. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму грошових коштів в розмірі 48 237,05 гривень та судовий збір по справі. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи; відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку шляхом оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. У відповідності до приписів ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 007/09/2013/364 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 76 140,00 грн. на строк до 24 червня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних (п. 1.4.1. Кредитного договору) та 21,5 % річних за користування не повернутими у терміни, передбачені договором, кредитними коштами (п. 1.4.2. Кредитного договору). В якості забезпечення зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 007/09/2013/364/П від 03 вересня 2013 року, за умовами якого Поручитель зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Кредитором за виконання Позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту у розмірі 76 140,00 грн., сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплачувати комісії, штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором, договором забезпечення та Договором поруки. Договором забезпечення є Договір застави від 03 вересня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського НО Луганської області Дашевською Г.Л. 03.09.2013, за умовами якого у забезпечення АБ «Укргазбанк» за Кредитним договором було передано автомобіль марки LADA, моделі LARGUS, 2013мроку випуску, шасі [NUMBER] реєстр. № [NUMBER] , який є спільною власністю відповідачів за Сімейним Кодексом України. 25 серпня 2020 року у зв`язку з неналежним виконання умов вказаного кредитного договору рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 25 серпня 2020 року в справі №408/1868/19-ц позов банку задоволено та присуджено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в розмірі 59 255,51 грн. та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] судові витрати по 960,50 грн. з кожного. 12 серпня 2024 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області, якому була визначена підсудність справ Біловодського районного суду Луганської області, були видані виконавчі листи в справі №408/1868/19-ц, які у встановленому порядку були передані на виконання до державної виконавчої служби. В ході здійснення виконавчого провадження заборгованість за Кредитним договору по тілу кредиту та відсотками що підлягала стягненню згідно рішення від 25 серпня 2020 року в справі №408/1868/19-ц була погашена шляхом стягнення коштів з [PERSON] та [PERSON] про що Довжанським ВДВС у Довжанському районі Луганської області Східного МУМЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням (п.9 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження») від 09 квітня 2025 року у ВП № 76701752. На даний час заборгованість за Кредитним договором по тілу кредиту та відсоткам, що підлягала стягненню згідно рішення Біловодського районного суду Луганської області від 25 серпня 2020 року в справі №408/1868/19-ц погашена. В той же час банк має право претендувати на погашення заборгованості, нарахованої в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України на прострочену суму грошового зобов`язання, що підлягає стягненню після вищевказаного рішення суду до дня його виконання та стягнення штрафних санкцій за нестрахування предмету застави транспортного засобу, а саме: за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Так, відповідно до Договору застави від 03 вересня 2013 року пунктом 4.2 передбачено, що за кожний випадок невиконання чи неналежне виконання п. 3.3.4 даного договору Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф у розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. Станом на 06 лютого 2025 року за порушення умов щодо зобов`язань відносно страхування предмету застави [PERSON] (кредитний договір №007/09/2013/364 від 03 вересня 2013 року) зобов`язаний сплатити Банку, як заставодержателю, штраф у розмірі 36 166,50 гривень. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦІІК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідник норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 р. по справі №758/1303/15- ц надано висновки про правильне застосування норм права вказано, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим с зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у гривневому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі №127/15672/16-ц вказано, що відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14- 71 цс 18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс 18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16- ц (провадження № 14- 318 цс 18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 р. по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду 18.02.2019 р. при прийнятті постанови у справі № 405/5535/16-ц вказавши, що доводи касаційної скарги про те, що до виниклих правовідносин не застосуються положення частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення індексу інфляції, оскільки інфляційні витрати не нараховуються на зобов`язання в іноземній валюті, а між сторонами у справі договір позики укладений саме в іноземній валюті, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду у грошовій одиниці України - у гривні. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунків, заборгованість Позичальника нарахована в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 25 серпня 2020 року по 23 лютого 2022 року складає: 2 667,22 гривень, заборгованість по 3% річних, 9 403,33 гривень - заборгованості з урахуванням індексу інфляції та штраф за нестрахування предмету застави в сумі 36 166,50 гривень за період з 12 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року (126 900,00 х (1,5+0,75 х 36)%). Таким чином, загальна сума заборгованості згідно розрахунків 48 237,05 гривень. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 12 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказана норма право встановлює факт продовження строків позовної давності. Вказаний факт не потребує від позивача ані доказування можливості скористатися власним правом на судовий захист у вказаний період, ані надання буд-яких клопотань про поновлення такого строку у вказаний період. Так, постановою № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами та доповненнями) Кабінет Міністрів України запровадив карантин по всій території України з 12 березня 2020 року. Таким чином, строк позовної давності, якій не закінчився включно до 12 березня 2020 року продовжувався на весь час дії карантину. Вказане підтверджується правовим висновком Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21. В подальшому, дію карантину на території України багаторазово продовжували без її переривання та було припинено його дію лише з 30.06.2023 року. На підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022 року, №133/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022року, №58/2023 від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», починаючи з 24 лютого 2022 року на території України діє режим воєнного стану, який діє і на даний час. Пунктом 19 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи невиконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором, договором поруки, позивач з метою захисту своїх порушених прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом. Як зазначалося вище, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що матеріалами справи доведено укладення 11 липня 2013 року між ПАТ АБ УКРГАЗБАНК" та відповідачами кредитного договору №016/07/2013/361, договору застави, договору поруки №016/07/2013/361/П. Однак, відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем склалася заборгованість. Враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, договором поруки належним чином не виконують, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Оскільки позовні вимоги задоволено, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved