Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - заявник) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, відповідно до якої просила продовжити обмежувальний припис на строк 6 місяців, щодо встановлених заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладених на нього обов`язків Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.01.2025 у справі № 761/44907/24, зокрема: - заборону наближатися на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також до будь-якого іншого місця перебування постраждалих осіб; -заборону [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , малолітнього [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Заява обґрунтована тим, що Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.01.2025 у справі № 761/44907/24 частково задоволено заяву заявника про видачу обмежувального припису. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] та встановлено наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки: - заборонити наближатися на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також до будь-якого іншого місця перебування постраждалих осіб; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , малолітнього [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. В отриманому заявником рішенні суду першої інстанції зазначено, що воно набрало законної сили з 20.03.2025. Строк 6 місяців. Таким чином термін дії обмежувального припису спливав 20.09.2025. Однак, рішення про видачу обмежувального припису [PERSON] не дотримується встановлених обмежень, умисно їх порушує, вживає заходів для з`ясування місця нашого перебування, переслідування та контактування, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 390-1 КК України (умисне невиконання обмежувального припису або непокора припису про заборону наближатися). У зв`язку з викладеним, заявник була вимушена звернутися до ГУ НП у м.Києві та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві із заявами про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України. Однак обставини, які стали підставою для винесення судом обмежувального припису, продовжують існувати. Зокрема: 1. [PERSON] не змінив своєї поведінки, продовжує вчиняти дії, що свідчать про переслідування, психологічний тиск і контроль. 2. Станом на теперішній час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 4202411213000084 від 28.06.2024 за ст. 126-1 КК України (домашнє насильство), у якому мене та малолітнього [PERSON] визнано потерпілими. 3. Також триває досудове розслідування у ряді кримінальних проваджень, розпочатих за моїми заявами, пов`язаних з погрозами, фізичним і психологічним насильством (№ 12023100030003662, 12023100030003663, 12024111130001029 тощо). 4. Поведінка [PERSON] залишається агресивною, непередбачуваною, що створює реальну загрозу повторного насильства. Таким, чином оскільки обставини що були підставою для винесення обмежувального припису судом відносно кривдника [PERSON] на даний час не усунено, а попередньо вжиті заходи судом строком на 6 місяців є недостатніми для захисту заявника та дитини від вчинення насильства кривдником, заявник вимушена звернутись до суду із вказаною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 30.10.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва заяву [PERSON] про продовження обмежувального припису залишено без руху та надано строк заявнику для усунення недоліків. 11.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника заявника надійшла заява про усунення недоліків. 20.11.2025 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. по справі відкрито провадження. 03.12.2025 року через систему «Електронний суд» від заінтересованої особи надійшли заперечення на заяву про продовження строків дії обмежувального припису. Заявник та представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги про продовження обмежувального припису підтримали повністю, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Заінтересова особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вимог заяви про продовження обмежувального припису. Суд, вислухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Згідно ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п.п. 2, 7 ч.2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п.14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Положенням ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Пунктом 7 частини 1 статті статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Судом встановлено, що Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.01.2025 у справі № 761/44907/24 частково задоволено заяву заявника про видачу обмежувального припису. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] та встановлено наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки: - заборонити наближатися на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також до будь-якого іншого місця перебування постраждалих осіб; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , малолітнього [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Постановою Київського апеляційного суду від 20.03.2025 та Постановою Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 29.05.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Однак, заявник вказує, що обставини, які стали підставою для винесення судом обмежувального припису, продовжують існувати. Зокрема: 1. [PERSON] не змінив своєї поведінки, продовжує вчиняти дії, що свідчать про переслідування, психологічний тиск і контроль. 2. Станом на теперішній час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 4202411213000084 від 28.06.2024 за ст. 126-1 КК України (домашнє насильство), у якому мене та малолітнього [PERSON] визнано потерпілими. 3. Також триває досудове розслідування у ряді кримінальних проваджень, розпочатих за моїми заявами, пов`язаних з погрозами, фізичним і психологічним насильством (№ 12023100030003662, 12023100030003663, 12024111130001029 тощо). 4. Поведінка [PERSON] залишається агресивною, непередбачуваною, що створює реальну загрозу повторного насильства. Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження фактів вчинення щодо неї та малолітнього [PERSON] домашнього насильства заінтересованою особою, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів. Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази продовження вчинення [PERSON] стосовно заявника та малолітнього [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою для продовження дії обмежувального припису, заявником суду не надані. Неприязні стосунки, що склалися між колишнім подружжям не можуть бути підставою для видачі обмежувального припису, а обставини, щоб вказували на можливу для заявника загрозу, порушення заінтересованою особою вимог виданого рішення про видачу обмежувального припису, судом не встановлені. Тому, суд враховує відсутність ризиків, адже жодна із сторін не вказала на останні конфлікті зустрічі сторін. За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, оскільки заявником належним чином не доведено наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для продовження застосування щодо [PERSON] обмежувального припису, заява [PERSON] яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про продовження обмежувального припису задоволенню не підлягає. Відмова у задоволенні заяви не позбавляє заявника права повторного звернення до суду за наявності відповідних правових підстав та у разі їх доведення належними і допустимими доказами.

Outcome: dismissed