Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з [PERSON] та визначити місце проживання сина [PERSON] , 2021 року народження з ним. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати. Позов обгрнутовує тим, що подружні відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейне життя, шлюб існує формально. З серпня 2022 року він з дитиною проживає окремо від відповідача. Відповідач дитиною не опікується не цікаквиться нею. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не бачить, вважає, що шлюб слід розірвати. Дитину залишити з ним. 30 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 15\~липня 2025\~року у\~підготовчому засіданні\~задоволено клопотання\~про виклик\~свідків та\~ залучено\~до участі\~у справі\~Службу у\~справах дітей Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області. Підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду. 18.03.2025 провадження зупинено , сторонам надано строк для примирення. 29.09.2025 провадження у справі поновлено. 23.10.2025 року органом опіки та піклування надано суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . Інших клопотань не надходило. У судовому\~засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Пояснив, що одружився з відповідачкою у травні 2022 року, дитина народилася [INFO] сумнівів щодо походження дитини не має і таких ніколи не виникало. Ще до народження дитини більше шість місяців жили у його батьків, інколи жили і в її батьків. Не скандалили, жили добре. Так було до серпня 2022 року. 07.08.2022 - відсвяткували дитині 1 рік і тоді виникла перша сварка з дружиною через матеріальні претензії до нього. В неї почали з`являтися гроші, речі, телефон походження яких вона не могла пояснити. Він розумів, що грошей вона не заробляє ( не працює), через що виникли сумніви в її добропорядності, пізніше запідозрив її у подружній зраді з військовими. З 10.08.2022 дружина перебралася спочатку до батьків в с. Остки, а потім ще не раз змінювала своє місце проживання. З тих пір в сім`ю не поверталась. Сина залишила з ним, як дитині було 1 рік і майже 2 місяці. Позивач пояснив, що більше двох з половиною років мати не приймає участі у житті дитини: не з`являється до неї, не дбає, не допомагає у вихованні, не забезпечує усім необхідним. Дитина у восени 2023 році та взимку 2024 року була хворою, він був змушений возити сина в лікарню та лишити її там, тому пропонував дружині приїхати до сина в лікарню, щоб доглядати за ним, але вона його прохання проігнорувала, в лікарні з дитиною лишилася його мати. Дружина жодного разу в лікарню не приїхала. Стверджує, що дитина відповідачці не потрібна, вона її не любить і для неї краще, що дитина живе з ним в с. Лісове, де він проживає з сином у будинку своїх батьків. Відповідачка проживає у Києві, дитиною взагалі не цікавиться, останній раз була у сина в січні 2025 року і напередодні судового засідання, інші пару разів бачила дитину по відеочату. На той момент, коли він звернувся із позовом дитині було 3 роки. Відповідач 4 рази приїжджала в с. Остки, але до дитини не навідувалась, хоча в той же час відвідувала свого хресника, сестру, була у матері. Дізнавшись, що відповідач приїхала до матері, одного разу взяв сина і привіз до неї, проте вона неохоче з ним поспілкувалась через те, що дитина каже на неї «тьотя». Вважає, що після розлучення дитину не можна лишати з дружиною, оскільки умови її проживання не відповідають потребам дитини: крім відповідачки, з її батьками проживають ще семеро дітей. Сім`я неблагополучна, перебуває на обліку, тесть з тещею зловживають алкоголем. Після примирення, про яке просили у суді, він спробував примиритися, найняти окреме житло. Вона ніби - то і погодилась жити разом, але згодом посилаючись на роботу, сказала що до літа 2025 року зобов`язана допрацювати на роботі, після чого домовилися про те, що жити будуть разом. Відповідачка поїхала на роботу в Київ. Протягом місяця майже через день спілкувалися по телефону, вона цікавилися сином він вже сподівався, що відносини між ними налагодилися. В більшості телефонував він до відповідачки, надсилав фото сина, спілкувалися по відеочату, син з нею про щось спілкувалися. Через деякий час телефон став піднімати інший чоловік, з яким вона проживає спільно. З тих пір він вже до дружини не телефонував, спілкуванням між ними припинилось. До дитини вона також не дзвонила. Бачив відповідачку 25.09.2025, тоді ж запропонував заїхати до сина, але вона повідомила, що хворіє. Разом з тим, позивач підтвердив, що під час розгляду справи судом поведінка відповідачки трохи змінилась, вона інколи передає гроші на дитину, на день народження передала кросівки, дещо з одягу. Таким чином, у період примирення дійсно на протязі місяця між ними та дитиною і мамою дещо налагодилися відносини, проте згодом все повернулося до попереднього стану. Позивач вважає, що відповідачці дитина не потрібна. Син також не пам`ятає маму, на бабусю каже коли «баба» , коли «мама», його кличе «татом». Тому просить сина залишити проживати з ним. Пояснив, що звернувся з цим позовом виключно в інтересах дитини, крім нього, у сина нікого не має, турбуватися нікому. Власних інтересів не переслідує, переживає, що коли відповідач забере від нього сина, то необхідних умов для його розвитку і проживання їй не забезпечить, дитині з нею добре не буде . Відповідачка у судових засіданнях від 18.03.2025 та 25.11.2025 пояснила, що три роки тому одружилися, народила дитину від позивача. Жили добре, потім почали сварилися по дріб`язкам. Розійшлися як дитині було рік. Після того, як посварилися, чоловік забрав сина з собою, вигнав її і сказав, щоб не поверталася. Мама сказала позивача сказала, що дитину їй не віддадуть через погані умови. Погоджується, що у будинку її батьків умови дійсно погані, вона жила в багатодітній сім`ї, де семеро дітей, батьки зловживають алкоголем. Вона середня, а крім неї ще п`ятеро менших дітей. Будинок складається із трьох кімнат, і дійсно умови там не придатні для дитини. Тож забрати сина до своїх батьків не має можливості. Зараз тимчасово живе у Києві, зустріла іншу людину. Планувала забрати дитину до себе. Але, не може, тому що живе у гуртожитку, винаймати житло не має змоги через свій матеріальний стан. Щодо розлучення відповідач не заперечує, щодо визначення місця проживання дитини вважає, що дитина може проживати з нею, після того, як вона влаштується у Польщі, куди найближчим часом збирається на роботу, оскільки звільняється з роботи в України. Планує жити з дитиною у Польщі. Зараз не може забезпечити умов для проживання спільно з дитиною. Представник ССД Рокитнівської селищної ради підтримала висновок ССД. Обгрунтовує його наступним. ССД дізналася про цю сім`ю задовго до суду через той випадок, що мама залишила річну дитину та поїхала невідомо куди. Звертався батько дитини. Мама дитини на контакт не йшла, двічі не з`являлася на виклики комісії у справах дітей, з`явилася лише на третій раз. Сім`ю [PERSON] (батьки відповідачки) обстежували, сім`я неблагополучна, перебуває на обліку як така, діти в якій які опинилися у складних життєвих обставинах. Коли поліція зайшла до будинку, то умови в ньому виявилися жахливими. Батьки відповідачки зловживають спиртними напоями. В будинку брудно, речі розкидані. Визначити місце проживання дитини з мамою в будинку її батьків означало би що таке рішення буде всупереч інтересам дитини. Тому визначили місце проживання дитини з батьком. У судовому засіданні 25.11.2025 року, представник ССД Рокитнівської селищної ради Ногачевська А.С. пояснила, що вона особисто, у складі інших членів комісії відвідували дитину за місцем проживання у батька. У будинку всі необхідні умови для проживання дитини створені батьком. Відносини у сім`ї, між дорослими членами та батьком і дитиною позитивні, щирі. Спілкуючись із з сином сторін, з`ясувала, що хлопчик гіперактивний, веселий. Про маму спеціально не запитувала, щоб з`ясувати які відносини між дитиною та мамою, тому цікавилася простими життєвими питаннями, хто купує іграшки, з ким, з ким проживає, хто купує смаколики, як і з ким проводить дозвілля, і дитина відповідала, що живе з татом, з ним грається, з ним відпочиває. Про маму дитина не згадувала. Рішення ССД за період, який надавався батьками для примирення не змінилось. Тому висновок, наданий ССД Рокитнівської селищної ради підтримує. Свідок [PERSON] повідомила суду, що працює психологом у КУ «Центр надання соціальних послуг». З 2022 року знає сім`ю [PERSON] , а сім`ю відповідачки знала ще раніше, тому що відповідачка виховувалася у сім`ї з СЖО. У 2022 році було повідомлення про те, що тато виховує малесеньку дитину сам, а мама лишає дитину, якийсь період жила у своєї матері, а дитина проживала з батьком. При перевірці цієї інформації вона підтвердилася, і на даний час відповідає дійсності. Сім`ю [PERSON] взяли під свій супровід у 2022 році, допомагали батьку дитини, так як він взяв на себе відповідальність за дитину, в той час як мати вирішила, що їй краще жити в іншому місці. Вперше у складі комісії з соціального обслуговування побувала в будинку позивача з тих підстав, що надійшло повідомлення про те, що дитина залишилися без мами. Позивач проживає з батьками. Будинок просторий, дитина має свою кімнату, забезпечений усім необхідним. В будинку затишно, охайно (про відвідування соціальними службами сім`ї [PERSON] нікому не повідомляли, щоб побачити все як є в дійсності). Дорослі працюють, утримують господарство, яке доглянуте. Односельці про сім`ю відгукуються виключно позитивно. Обстеживши цю сім`ю, поїхали у сім`ю відповідачки - Августинських. Умови проживання сім`ї негативні. Для неповнолітніх дітей умов для проживання і виховання не створено. В сім`ї проживає крім того, хвора дитина. Окремої кімнати для проживання дитини відповідачки там не має. Тому висновок служби у справах дітей про визначення місця проживання дитини з батьком вважає правильним. Щодо виклику дитини у судове засідання вважає це недоцільним, оскільки в силу вікових та психологічних особливостей, дитина не зможе зосередитись та відповісти на питання. Їй треба тривалий час для того, щоб звикнути до чужих людей і довіряти настільки, щоб пішов на контакт та почав відповідати на питання. Дитина травмована. Слова «мама» в його лексиконі вона не чула. Натомість до тата відноситься дуже добре, тому що з його слів тато з ним завжди поруч, дбає про нього, працює для нього. На її переконання, зараз мамі байдуже дитина, але в майбутньому, коли дитина підросте, конфліктна ситуація між батьками реальна. Свідок [PERSON] пояснила, що знає сім`ї обох сторін. Позивачка жила в неблагополучній сім`ї, батьки її зловживали і зловживають алкоголем, в сім`ї семеро дітей, двох з них з інвалідністю, тому сім`я є такою, яка опинилась у СЖО. Відповідачка із старших дітей (старша сестра - червні 2024 року наклала на себе руки). Позивач одружившись з нею забрав її до себе у с. Лісове, де живе з батьками. Її оточили увагою і піклуванням, роботу по господарству не доручали, всю роботу виконували самі, лише, щоб відповідачка займалася дитиною. Але вона шукала собі подружок, компанії, ходила до військових, а дитину в цей час доглядала баба. Згодом відповідачка поїхала на заробітки у Київ. Дитину лишила ще до того, як поїхала у Київ. В той час сама повернулась до батьків, де жила в своє задоволення, дитячі кошти використовувала в своїх цілях. Так як свідок працює у сільській раді, де реєструють місце проживання жителів села, то їй також відомо про ту обставину, що відповідачка перешкоджала батьку дитини, щоб він зареєстрував дитину з собою. Відповідачка імпульсивна, на зауваження реагує агресивно, не цікавиться побутом, не прибирає ітакий стиль життя її влаштовує. Також, їй відомо, що відповідачка лишала дитину на свекруху, щоб піти погуляти , могло бути таке, що її не було тижнями. Таким чином, заслухавши доводи та заперечення сторін у справі, свідків, представника ССД Рокитнівської селищної ради, судом встановлено, що між сторонами подружні відносини не склалися, спроби відновити спільне сімейне життя позитивного результату не дали, примирення між сторонами не відбулося. Відповідач не заперечує щодо розлучення, однак в іншій частині позовних вимог щодо визначення місця проживання сина з батьком не погоджується з позовом. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 03.05.2022. З свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Позивач та дитина зареєстровані та проживають разом за адресою [ADDRESS] . Крім того, вказану обставину підтверджує довідка про склад сім`ї позивача. Відповідач [PERSON] проживає окремо, зареєстрована по [ADDRESS] , фактично за місце реєстрації не проживає, однак час від часу приїжджає. З акту обстеження умов проживання від 13.03.2024 слідує, що для проживання, розвитку та дозвілля дитини позивачем створено всі необхідні умови, сім`я забезпечена продуктами харчування, дитина одягом , взуттям, іграшками. Мати дитини з дитиною не проживає, матеріально не допомагає, не цікавиться. З характеристики [PERSON] за місцем проживання вбачається, що останній характеризується виключно позитивно. Згідно положень ст.ст.141,\~160,\~161 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що в даному випадку батьки не можуть дійти згоди, з ким із них буде проживати дитина, але і забрати дитину до себе на проживання відповідач можливості не має. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст.15 Сімейного Кодексу України, сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Проте, як було встановлено у судовому засіданні, мати дитини самоусунулась від її виховання та розвитку, при тому, поважних причин неможливості її участі в житті дитини чи перешкоджання їй у виконанні обов`язків по догляду за дитиною судом не встановлено. Відповідно до ч. 1ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до правових висновків ВС, висловленої у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 486/709/16-ц, три визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» та у рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказував, що при визначені найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Отже, при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини, у першу чергу, повинні враховуватись інтереси самої дитини. Під час судового засідання на підставі належних допустимих та достатніх доказів встановлено, що відповідач за відсутності будь-яких об`єктивних причин, всупереч вимогам закону, самоусунулась виховання сина, не має бажання спілкується з ним та не приймає участі у вирішенні питань, пов`язаних із розвитком та вихованням, їй не відомо який стан здоров`я сина, які бажання, потреби, підтвердила, що дитина її не пам`ятає. На запитання психолога відповідач пояснила, що упродовж 2025 року бачилася з дитиною у січні 2025 року, кілька разів по відеочату, коли була у Києві і напередодні судового засідання - 24.11.2025. Двічі приїжджала з Києва додому, проте до сина не приходила. Факт ухилення [PERSON] від участі у вихованні сина підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету ради №262 від 24 вересня 2024 року та який представник підтримав у судовому засіданні. З характеристики [PERSON] вбачається, що нею не виконуються материнські обов`язки, залишила малолітнього сина на виховання батьку дитини та його батькам, не має поваги до старших, вживає ненормативну лексику. З висновку оцінки потреб сім`ї , довідки № 635 від 11.12.2023 КУ «Центр надання соціальних послуг» вбачається, що мати дитини залишила її, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя. Утриманням та вихованням дитини займається [PERSON] . Дитина не може бути передана на виховання матері, оскільки у неї відсутні потяг до дитини, бажання приймати участь ужитті житин, не має стабільного заробітку та житла з належними умовами для проживання її та дитини. З цих же причин належний догляд дитини та її виховання, на переконання суду, відповідач не спроможна забезпечити дитині, у разі, якщо остання буде їй передана. З урахуванням встановлених обставин справи, на думку суду, позивачем поза розумним сумнівом доведено, що він самостійно займається вихованням та утриманням сина, забезпечує його всіх необхідним, дбає про нього, створив належні умови для життя і що проживання сина з батьком найкраще відповідатиме його інтересам, забезпечить фізичний, моральний, духовний розвиток дітей, належний рівень освіти, виховання та підготовку до самостійного життя. Таким чином, приймаючи до уваги, ту обставину, що відповідачка [PERSON] з серпня 2022 року не проживає разом з дитиною, не виховувала, не цікавилась її здоров`ям та потребами, не приймала участі у матеріальному забезпеченні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу про розірвання любу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.ч.3,4 ст.56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд вважає не спростованими доводи позивача про те, що між сторонами подружні відносини не склалися, сім`я існує формально, а відтак наявні правові підстави для розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved