Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

25 вересня 2025 року до Миколаївського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач просить суд: -розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 20 травня 1989 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 45. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони не підтримують стосунки, притаманні подружжю, спільне господарство не ведуть, сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки втратили почуття кохання одне до одного, тому проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки шлюб фактично розпався. Від шлюбу мають двоє повнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2024 року справу передано судді Рябчун А. В. Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання 20 жовтня 2025 року, 18 листопада 2025 року, 04 грудня 2025 року не прибув, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання 04 грудня 2025 року не прибула. Про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до вимог частини 2 статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , такий зареєстрований 20 травня 1989 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 45. Стаття 51 Конституції України\~визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частинами 3, 4 статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105\~СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень викладених у пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, від шлюбу мають повнолітніх дітей, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, тому суд вважає, що примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам дійсно допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Частиною 2 статті 114\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved