Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

06.10.2025 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.04.2024 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , про що складено відповідний актовий запис № 313. У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа № 522/20864/25-Е про розірвання шлюбу. Від шлюбу у сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.03.2025, який проживає разом із матір?ю. Батьки дитини більшість часу проживають окремо, що пов?язано з несенням відповідачем військової служби в іншій області та погіршенням стосунків між подружжям. У свою чергу відповідач достатньої матеріальної допомоги на виховання сина не надає, проте позивач не має можливості самостійно утримувати дитину, через погіршення особистих відносин з відповідачем втрачає змогу забезпечувати базові фінансові потреби малолітнього сина та має обґрунтовані побоювання, що після розірвання шлюбу залишиться без фінансової підтримки відповідача. У зв?язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів та на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів. Також разом з позовом надано клопотання про витребування доказів з метою підтвердження платоспроможності відповідача. 13.10.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного\~ЦПК України, та витребувано у ГУ ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, будинок 5, ЄДРПОУ: 44069166) інформацію про доходи фізичної особи [PERSON] (РНКОПП\~[NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), за період з 01.01.2025 по дату надання відповіді; витребувано у ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Канатна, будинок 83, ЄДРПОУ: 20987385) інформацію стосовно заробітної плати, сплати пенсійних внесків, податків, ЄСВ, інших відрахувань відносно [PERSON] (РНКОПП\~[NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), за період з 01.01.2025 по дату надання відповіді. 03.11.2025 на виконання ухвали суду від 13.10.2025 від ГУ ДПС в Одеській області надійшла відповідь стосовно доходу [PERSON] за період з січня 2025 року по вересень 2025 року. 05.12.2025 від ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла відповідь на ухвалу суду про доходи [PERSON] за період з січня 2025 року по вересень 2025 року. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч. 13\~ст. 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями\~ст. 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.\~178,\~279,\~280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.04.2024 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.\~Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , про що складено відповідний актовий запис № 313, який розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси 02.12.2025 у справі № 522/20864/25-Е. Від даного шлюбу у сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.03.2025. Дитина станом на дату звернення до суду проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Також позивачем долучено до матеріалів справи копію договору оренди житла у м. Одесі від 17.05.2025, укладеного між [PERSON] та [PERSON] строком до 17.11.2025 з можливістю пролонгації. Вартість оренди становить 11\~000 грн щомісячно. Позивачка стверджує, що відповідач [PERSON] проживає окремо та участі у вихованні малолітнього сина не приймає, матеріально дитину не забезпечує. У матеріалах справи наявна копія посвідчення Учасника бойових дій серії [NUMBER] від 22.03.2024 щодо несення відповідачем військової служби. установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,\~першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини\~(пункт 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини). Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (частина\~друга\~статті\~19 Закону України "Про міжнародні договори України"). Звертаючись до суду з позовом, позивач як на підтвердження платоспроможності відповідача зазначила, що відповідач інших дітей чи непрацездатних членів сім?ї не має та отримує заробітну плату достатнього рівня. З відповіді ГУ ДПС в Одеській області на ухвалу суду від 13.10.2025 вбачається, що за період з січня 2025 року по вересень 2025 року дохід [PERSON] становить: за січень 2025 121\~727,98 грн; лютий 2025 125\~551,30 грн; березень 2025 195\~551,30 грн; квітень 2025 - 125\~551,30 грн; травень 2025 - 195\~551,30 грн; червень 2025 - 125\~551,30 грн; липень 2025 - 195\~551,30 грн; серпень 2025 196\~684,53 грн; вересень 2025 172\~848, 73 грн. Згідно відповіді ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області на ухвалу суду від 13.10.2025, сума нарахованого грошового забезпечення [PERSON] за період з 01.01.2025 по 31.10.2025 склала: січень 2025 125\~551,30 грн; лютий 2025 195\~551,30 грн; березень 2025 125\~551,30 грн; квітень 2025 195\~551,30 грн; травень 2025 125 551,30 грн; червень 2025 195 551,30 грн; липень 2025 195 5511,30 грн; серпень 2025 147\~164,20 грн; вересень 2025 221\~135,90 грн. Статтею 51 Конституції України та\~статтею 180\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 зазначено, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно з\~ч.\~3\~ст.\~181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 ЦПК України). З аналізу положення ч. 5\~ст. 183 Сімейного кодексу України вбачається, що розмір аліментів на одну дитину передбачено в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. При цьому суд враховує, що положення ст. 180 СК України зобов`язують\~обох батьків\~утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 01.01.2025 у розмірі 2 563,00 грн є таким, який відповідно до ст. 180 СК України підлягає розподілу\~між обома батьками. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача. Обґрунтовуючи їх розмір [PERSON] зазначила, що це необхідне для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.\~ Судом враховано, що позивачем не надано до суду доказів про стан здоров`я платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, дружини, батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, купівлю цінного рухомого чи нерухомого майна, тощо.\~ Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Визначаючи розмір аліментів на дитину, враховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним та спроможним платити аліменти на утримання дитини, зважаючи на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів). При цьому суд враховує, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували його неспроможність сплачувати позивачу аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів).\~ Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно із частинами першою, другою статті 76 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №712/4702/19). Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, для призначення судом аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має можливість надання позивачці такої матеріальної допомоги. З огляду на зазначене, та з урахуванням того, що відповідач отримує стабільний і достатній заробіток, а тому має можливість утримувати позивача до досягнення дитиною трирічного віку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у заявленому позивачем розмірі, а саме 1/6\~частки від\~усіх видів\~заробітку (доходів) до досягнення дитиною трирічного віку. Суд зазначає, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved