Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] та зобов`язана брати участь в утриманні спільного майна та сплачувати внески. На підставі заяви [PERSON] та [PERSON] від 02.04.2025 позивачем було розділені рахунки співвласників та наразі за ними не рахується прострочена заборгованість. Відповідно до протоколу загальних зборів № 2 від 30.08.2019 співвласниками було прийняте рішення про встановлення внеску на витрати з управління багатоквартирним будинком (в тому числі як джерело повернення кредитних коштів за кредитним договором між об`єднанням та АТ КБ «Приватбанк» за договором про надання кредиту з метою встановлення енергоефективних вікон у місцях загального користування): для співвласників квартир 2-10 поверхів 5,40 грн за кв. м, а для власників квартир 1-их поверхів 4,70 грн за кв. м. У 2022-2024 роках розмір внеску не змінювався. Протоколом загальних зборів співвласників № 1 зафіксоване рішення про встановлення внеску на витрати з управлінням багатоквартирним будинком в розмірі 10,16 грн за кв. м. для 2-10 поверхів, 8,57 грн за кв. м для 1-их поверхів. З 01.07.2021 по 31.08.2025 відповідач, будучи споживачем послуг, у повному обсязі не сплачувала кошти за надані позивачем послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 6610,48 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 10520,82 грн заборгованості, яка складається з 6610,48 грн заборгованість по внесках, 360,75 грн 3 % річних, 3549,59 грн інфляційні втрати та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направила. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за відсутності заперечень представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, щозгідно інформаційної довідки від 12.09.2025 № 443399111 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майна 1/2 частка квартири [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу з 25.07.2016. Згідно з протоколом загальних зборів № 2 від 30 серпня 2019 року співвласниками було прийняте рішення про встановлення внеску на витрати з управління багатоквартирним будинком (в тому числі як джерело повернення кредитних коштів за кредитним договором між об`єднанням та АТ КБ «Приватбанк» за договором про надання кредиту з метою встановлення енергоефективних вікон у місцях загального користування): для співвласників квартир 2-10 поверхів 5,40 грн за кв. м, а для власників квартир 1-их поверхів 4,70 грн за кв. м. У 2022-2024 роках розмір внеску не змінювався. Із наданої копії розрахунку заборгованості слідує, що по квартирі [ADDRESS] за період з 01.07.2021 по 31.08.2025 за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 10520,82 грн, яка складається з: 6610,48 грн заборгованість по внесках, 360,75 грн 3 % річних, 3549,59 грн інфляційні втрати. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань співвласників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Виходячи з положень ч. 1 ст. 17, ст. 20, ч. ч. 6, 7, 8 ст. 22, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир у багатоквартирному будинку, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об`єднання співвласників, зобов`язані нести витрати по утриманню спільного неподільного майна. Згідно ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та Статутом об`єднання внески і платежі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком в тому числі включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічної переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку та інше. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток, якщо рішенням зборів співвласник або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. За положеннями ч. 3 ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно законодавства та статуту об`єднання, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік, розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків та платежів. Статтею 322 ЦК України передбачено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Як вбачається зі змісту ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником зобов`язання, його борг складатиме: основну суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем як управителем багатоквартирного будинку, в добровільному порядку заборгованість нею не сплачена, при цьому суд погоджується з наданими позивачем розрахунками заборгованості, тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved