Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова, третя особа Первинна профспілкова організація Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова в якому (з врахуванням заяви щодо остаточних вимог від 23.06.2025 року) просила суд: визнати таким, що не відповідає вимогам закону, і недійсним та скасувати наказ Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова від 24.12.2024 року № 382 про звільнення з роботи [PERSON] з посади лікаря лазарету (з ліжковим фондом на 20 ліжок) 30 грудня 2024 року « із скороченням штату, згідно пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про Працю України; визнати таким, що не відповідає вимогам закону, і недійсним та скасувати наказ Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова від 03.02.2025 року № 36 про звільнення з роботи [PERSON] з посади лікаря лазарету (з ліжіжковим фондом на 20 ліжок) в останній день лікарняного 31 січня 2025 року « із скороченням штату, згідно пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про Працю України; визнати таким,\~що не\~відповідає вимогам\~закону,\~і недійсним\~та скасувати\~наказ Житомирського\~військового інституту\~імені С.П.Корольова\~від 17.02.2025\~року №\~50\~в частині\~звільнення з\~роботи [PERSON] \~з посади\~лікаря лазарету\~(\~з ліжковим\~фондом на\~20\~ліжок)\~в наступний\~день після\~закінчення тимчасової\~непрацездатності 31\~січня 2025\~року «\~із скороченням\~штату,\~згідно п.\~1\~ст.\~40\~ КЗпП України»; поновити позивача, на умовах повного робочого часу на посаді лікаря лазарету ( з ліжковим фондом на 20 ліжок) Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова з 01.02.2025 року; стягнути з відповідача на свою користь втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2025 року по день постановлення судом рішення у справі; стягнути з відповідача на свою користь нараховану і невиплачену заробітну плату за січень і лютий 2025 року загальною сумою 26\~884 гривні 81 копійки; стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористану відпустку у сумі 2285 грн 34 коп.; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. стягнути з відповідача на свою користь завдану немайнову (моральну шкоду) в розмірі 100 000 грн., завдану незаконним звільненням з роботи і завдану не проведенням виплати в повному обсязі належних їй коштів. В обґрунтування позову вказала, що 18.10.2024 року її було ознайомлено із попередженням про наступне звільнення за скороченням штатної посади, що відбудеться 31.12.2024 року. Одночасно із попередженням про скорочення не було запропоновано переведення на інші вакантні посади, які існували в ЖВІ ім.. С.П. Корольова, зокрема посади друкарки 0,25 ставки; посада 1,0 ставки кухаря; також вакантна спецпосада 0,5 ставки, лаборантів на навчальних кафедрах. Наказом начальника\~Житомирського військового\~інституту імені\~С.П.Корольова\~від 24.12.2024\~року №\~382\~позивача було\~звільнено з\~роботи з\~посади лікаря\~лазарету (\~з ліжковим\~фондом на\~20\~ліжок)\~30\~грудня 2024\~року «\~із скороченням\~штату,\~згідно п.1\~с.\~40\~ КЗпП України»\~та із\~виплатою одного\~середньомісячного заробітку,\~відповідно до\~статтті 44\~ КЗпП України».\~В подальшому\~позивач вказує,\~що дізналася,\~що \~наказом начальника\~Житомирського військового\~інституту імені\~С.П.Корольова\~від 03.02.2025\~року №\~36\~її звільнено\~з посади\~лікаря лазарету\~(з\~ліжіжковим фондом\~на 20\~ліжок)\~31.01.2025\~року із\~скороченням штату,\~згідно п.1\~ст.\~40\~ КЗпП України. Також наказом\~начальника Житомирського\~військового інституту\~імені С.П.Корольова\~від 17.02.2025\~року №\~50\~її звільнено\~з посади\~31.01.2025р.\~із скороченням\~штату,\~згідно п.1\~ст.\~40\~ КЗпП України. Вважає накази незаконними, перебувала на лікарняному,21.12.2024р. повідомляла письмово про наявність переважного права на залишення на роботі, проте їй було повідомлено про відсутність вільних місць, а звільнення є незаконним і порушує її конституційні права на працю, гарантовані ст.. 43 Конституції України. 11 квітня 2025 року Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова на вимогу видав довідку від 07.04. 2025 року № 100 про те, що позивачу нараховано : за січень 2025 року 19\~323 гривні 46 копійок заробітної плати ; за лютий 2025 року 7\~561 гривню 35 копійок заробітної плати, але виплати не здійснено. Діями відповідача заподіяно моральну шкоду, оскільки зазнала певних душевних страждань і огляду на характер і тривалість страждань, виходячи з принципів розумності та справедливості її розмір складає 100 000 гривень. У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив щодо заявлених вимог, вказавши, що 25.10.2024, директивою Міністра оборони України та Головнокомандуючого Збройних Сил України №321/98/дск та переліком змін до штату №57/315 прийняті зміни до штату відповідача, а саме в підрозділі забезпечення лазареті (з ліжковим фондом на 20 ліжок) виведено чотири посади працівників та введено чотири посади військовослужбовців за військовим званням капітан медичної служби. 18.10.2024, позивачу вручений лист попередження :про скорочення займаної нею посади і майбутнє звільнення, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, відбудеться 31.12.2024 р. 24.12.2024,\~наказом начальника\~військового інституту\~№382\~(по\~стройовій частині),\~який готується\~по всім\~працівникам та\~військовослужбовцям інституту\~присутній пункт\~відповідно до\~якого:\~звільнити 30.12.2024\~позивача лікаря\~лазарету (з\~ліжковим фондом\~на 20\~ліжок)\~із скороченням\~штату,\~відповідно до\~п.\~1\~ст.\~40\~ КЗпП України;\~фінансово-економічній\~службі виплатити\~вихідну допомогу\~позивачу у\~розмірі середнього\~місячного заробітку,\~відповідно до\~статті 44\~ КЗпП України. У лютому 2025 р. на адресу відповідача надійшли копії листків непрацездатності, відповідно до яких позивач перебувала на лікарняному з 25.12.2024 по 31.01.2025р. 03.02.2025,\~з метою\~неможливості скасувати\~попередній наказ,\~наказом начальника\~військового інституту\~№36\~(по\~стройовій частині),\~який готується\~по всім\~працівникам та\~військовослужбовцям інституту,\~присутній пункт\~відповідно до\~якого:\~внести зміни\~до п.\~10\~наказу НВІ\~від 24.12.2024\~№382\~відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~40\~ КЗпП України, дату звільнення позивача вважати останній день лікарняного, а саме 31.01.2025р. 11.02.2023, позивач додатково звернулась із заявою до відповідача, стосовно незаконного звільнення 30.12.2024, оскільки з 25.12.2024 по 31.01.2025 вона знаходилась на лікуванні у зв`язку з хворобою. 13.02.2025, на адресу відповідача надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відповідно якого було перевірено листок непрацездатності позивача з 25.12.2024 по 31.01.2025, стосовно незаконного звільнення 30.12.2024, оскільки з 25.12.2024 по 31.01.2025 вона знаходилась на лікуванні у зв`язку з хворобою, але 31.01.2025 лист непрацездатності сформовано необґрунтовано. Таким чином останній день перебування на лікарняному слід рахувати 30.01.2025 р. 17.02.2025, з метою неможливості скасувати попередній наказ, наказом начальника військового інституту №50 (по стройовій частині), який готується по всім працівникам та військовослужбовцям інституту, присутній пункт відповідно до якого внести зміни до п. 10 наказу НВІ від 24.12.2024 №382 відповідно до частини 3 статті 40 Кодексу Законів про Працю України, датою звільнення позивача вважати наступний день після закінчення тимчасової непрацездатності, а саме 31.01.2025 р. Станом на 01.07.2025 відповідачем з позивачем було проведено всі розрахунки (оплату), а саме: проведено виплату заробітної плати по 31.01.2025 включно; проведено виплату вихідної допомоги 30.12.2024 в розмірі 16\~966 гривень 73 копійки; проведено виплату лікарняних 14.02.2025 в розмірі 6\~086 гривень 89 копійок. Позивача про її звільнення, у зв`язку з організаційно-штатними змінами було проінформовано завчасно; на прохання позивача були вжиті заходи з пошуку іншого місця роботи, але зважаючи на її фізичний стан (на який вона скаржилась у своїх заявах та надавала медичні документи) взяти її на певні вакансії не представилось можливим, а на ті що вона підходила по здоров`ю вона відмовилась у зв`язку з необхідністю перебування поза межами міста Житомира; підписанням додаткових наказів начальника ЖВІ були виконані вимоги Кодексу законів про працю України та Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», так як позивач перебувала на лікуванні. У судовому засіданні позивач та новий представник позивача позовні вимоги підтримали, представники відповідача заперечили щодо заявлених вимог, зазначив, що позивачу під час розгляду справи доплатили компенсацію за невикористану відпустку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, і не заперечувалося сторонами у справі, що [PERSON] [INFO] , тривалий час з 23.12.1983 року працює в Житомирському військовому інституті імені С.П.Корольова (останній правонаступник) та з 30.08.2018 року була переведена на посаду лікаря лазарету з ліжковим фондом на 20 ліжок), що підтверджується і копією трудової книжки (а.с.11). Позивач маж статус «Дитина війни», що підтверджується посвідченням і не заперечувалося сторонами у справі. 18.10.2024р.\~позивача листом\~попереджено про\~скорочення займаної\~нею посади\~та її\~наступне звільнення\~згідно п.1\~ст.\~40 КЗпП України з 31.12.2024 року. Як вбачається з листа-попередження, з яким позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис, остання повідомлена про відсутність в установі інших вакантних посад. (а.с.75 на звороті). Згідно витягу\~з наказу\~начальника військового\~інституту Житомирського\~військового інституту\~імені С.П.Корольова\~(по\~стройовій частині)\~№382\~ від\~24.12.2024\~року,\~п.\~10,\~ [PERSON] лікаря\~лазарету (з\~ліжковим фондом\~на 20\~ліжок)\~звільнено з\~30.12.2024\~року у\~зв`язку із\~скороченням штату,\~згідно п.1\~ ст.\~40 КЗпП України. Фінансово-економічній служби виплатити вихідну допомогу [PERSON] у розмірі середнього місячного заробітку (а.с.11). Як вбачається з витягу з електронного реєстру листків непрацездатності за №9889 3180 4529 4822 [PERSON] перебувала з 25.12.2024 03.01.2025р., 04.01.2025р. 10.01.2025р., 11.01.2025р.- 21.01.2025р., 22.01.2025р. - 31.01.2025р. (а.с.15 на звороті). 03.02.2025\~року згідно\~витягу з\~наказу №36\~начальника військового\~інституту Житомирського\~військового інституту\~імені С.П.Корольова\~(по\~стройовій частині)\~від 03.02.2025 року, внесено зміни до п. 10 наказу №382 начальника військового інституту Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова (по стройовій частині) від 24.12.2024 року, згідно яких дату звільнення [PERSON] вважати останній день лікарняного 31.01.2025 року. (а.с.137). 11.02.2025 року позивач письмово повідомила відповідача про відкриття лікарняного листа з 25.12.2024р. і закриття 31.01.2025р., зазначивши про незаконність звільнення (а.с. 76). Згідно листа головного управління ПФУ в Житомирській області від 04.02.2025 року, що надійшло на адресу Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова 13.02.2025р., вбачається що листок непрацездатності за період 22.01.2025р. - 31.01.2025р. сформований (виданий) необґрунтовано на один день 31.01.2025 року (а.с.139). 17.02.2025\~року згідно\~витягу з\~наказу №50\~начальника військового\~інституту Житомирського\~військового інституту\~імені С.П.Корольова\~(по\~стройовій частині)\~від 17.02.2025 року, внесено зміни до п. 10 наказу №382 начальника військового інституту Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова (по стройовій частині) від 24.12.2024 року, згідно яких дату звільнення [PERSON] вважати наступний день після закінчення тимчасової непрацездатності, а саме 31.01.2025 року. (а.с.137). Таким чином, у звязку з перебуванням позивача на лікарняному у період з з 25.12.2024 по 30.01.2025р., відповідача звільнено 31.01.2025 року у зв`язку із скороченням штату. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За змістом ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України). Згідно із роз`ясненнями, наданими у ч. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Факт того, що вказане попередження про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади, позивачу було надано, не заперечувалось сторонами в судовому засіданні і підтверджується, зокрема, підписом самого позивача на тексті попередження. Позивач на момент звільнення не була членом Первинної профспілкова організація Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова, що підтверджується довідкою (а.с.189 т. 1). Досліджені судом докази підтверджують, що позивач був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, зокрема і займаної посади.Також, судом встановлено, що відповідачем запроваджені зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату і чисельності працівників, зокрема, серед інших посад, було вирішено скоротити і посаду позивача, ввести військові посади, що не заперечувалося сторонами у справі. Суд зазначає, що скорочення штату і чисельності працівників є виключним правом роботодавця, за умови дотримання визначеного законом порядку. Так, суду надані затверджені роботодавцем зміни у штатному розписі. Водночас, у цій справі позивачем не було надано доказів на підтвердження штучності запроваджених відповідачем організаційних змін. Як вбачається з витягу з наказу №382 начальника військового інституту Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова (по стройовій частині) від 24.12.2024 року, відповідно до директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача ЗСУ від 25.10.2024р. зміни до штатного розпису вводяться з 31.12.2024 р., Згідно переліку змін в підрозділі лазарет (з ліжковим фондом на 20 ліжок) введено 4 військові посади (капітан медичної служби).(т. 1 а.с. 159,160). Як вбачається із списку вакантних посад у Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова станом на 18.10.2024 року на день попередження позивача про скорочення займаної посади та її наступне звільнення у зв`язку із скороченням штату, вакантними були наступні посади: провідний науковий співробітник, викладач закладу вищої освіти, майстер виробничого навчання,технік-енергетик, а на 30.12.2024 року вакантними були наступні посади: провідний науковий співробітник, викладач закладу вищої освіти, майстер виробничого навчання,технік-енергетик; прибиральник виробничих приміщень, палітурник (а.с. 159 т.1.) Отже, на дату попередження позивача про скорочення займаної посади та її наступне звільнення були відсутні посади, які б відповідали кваліфікації позивача,\~її спеціальності,\~а вимоги\~до наявних\~вакантних посад\~не дозволяли\~їх виконання\~позивачем. Одночасно,\~як вбачається\~із заяви\~позивача від\~20.12.2024\~року про\~переведення на\~посаду палітурника,\~останній відмовлено\~через шкідливі\~умови праці\~та невідповідність\~кваліфікаційним вимогам\~(а.с..175\~т.1\~на звороті).\~Згідно звернення\~позивача від\~27.11.2024\~р.,\~позивач звернулась\~з проханням\~не відправляти\~у відрядження\~та не\~залучати на\~виїзди за\~станом здоров`я.\~(а.с..184).\~Тому,\~відсутні підстави\~для зайняття\~позивачем вакантної\~(на 30.12.2024 року) посади прибиральника виробничих приміщень за станом здоров`я та її віком (83 роки на момент попередження про звільнення у зв`язку з скороченням штату.) Отже, встановивши, що наявні вакантні посади на момент попередження про звільнення (на 18.10.2024 року) не відповідали професії (спеціальності) позивача та позивач, маючи на переважне залишення на роботі при скороченні штату працівників згідно ст.. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не могла виконувати роботу на таких посадах через невідповідність кваліфікаційним вимогам, вік і стан здоров`я та на роботодавця покладено обов`язок запропонувати робітнику, якого звільняють у зв`язку зі скороченням, не всі вакантні на підприємстві посади, а тільки ті, які відповідають його професії чи спеціальності, або іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо, а вакантна посада (на 30.12.2024р.) палітурника не відповідає професії (спеціальності) позивача та прибиральниці не моли бути зайняті за станом здоров`я\~та віком\~позивача, суд дійшов висновків про законність звільнення позивача за скороченням штату на наступний день, після закінчення перебування позивача на лікарняному, а саме з 31.01.2025\~року та\~що, звільнення позивача відбулося на законних підставах і з додержанням норм трудового законодавства, а тому підстави для скасування оскаржуваних наказів та поновлення на роботі позивача відсутні. Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при звільненні позивача з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Разом з тим, відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) днем звільнення вважається останній день роботи. Наприклад, трудовий договір з працівником припиняється у зв`язку із скороченням штату працівників 10 жовтня 1993 року є останнім днем його роботи. У трудовій книжці працівника має бути зроблений запис: у графі 1 розділу "Відомості про роботу" ставиться порядковий номер запису, у графі 2 - дата звільнення (10.10.93), у графі 3 записується: "Звільнений за скороченням штатів, п.1 ст.40 КЗпП України", у графі 4 зазначається дата і номер наказу (розпорядження) про звільнення. Тому суд не приймає доводи представника позивача про невірний запис причини звільнення, зокрема про необхідність зазначення п.1 ч.1 ст. ст.40 КЗпП України, а не п.1 ст.40 КЗпП України, як записано. Оскільки відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників днем звільнення вважається останній день роботи, суд дійшов висновку, що позивачу мала бути нарахована і виплачена заробітна плата за 31.01.2025 року. В частині позовних вимог, щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за січень і лютий 2025 року у сумі 26\~884 гривні 81 копійки, компенсації за невикористану відпустку у сумі 2285 грн 34 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 333\~183 грн.36 коп, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що у звязку з перебуванням позивача на лікарняному у період з 25.12.2024р. по 30.01.2025р., відповідача звільнено 31.01.2025 року у зв`язку із скороченням штату. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин встановлено, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України. Уповноважений орган управління є держателем та адміністратором електронного реєстру листків непрацездатності як складової частини реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст. 4 Закону). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом. Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з страхових випадків, передбачених законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зокрема у випадку тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. У той же час, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення інвалідності, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується не роботодавцем і такі виплати, що здійснюються уповноваженим органом управління не відносяться до виплат працівнику при звільненні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Втановивши, що позивач перебувала на лікарняному у період з 25.12.2024р. по 30.01.2025р., відповідача звільнено 31.01.2025 року у зв`язку із скороченням штату та оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності здійснено відповідачем, оскільки, ще у грудні позивач отримала 13.12.2024 р. - 4\~464 грн.45 коп., 14.12.2024 7\~997,70 грн., 25.12.2024р. 1999,42 грн., 9\~946,21 грн., 16\~966,73 грн., (згідно банківської виписки по картковому рахунку позивача від 09.12.2025 р.), що в подальшому було здійснено перерахунок виплачених коштів, оскільки оплата тільки перших п`яти днів\~тимчасової непрацездатності\~здійснюється за\~рахунок коштів\~підприємства,\~суд дійшов\~висновків,\~що позивачем\~не доведено\~наявність заборгованості\~з виплати\~заробітної плати\~ за січень і лютий 2025 року у сумі 26\~884 гривні 81 копійки, у зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами (далі - відпустка), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки та виплати вихідної допомоги (підпункти «а», «є» пункту 1 Порядку). Порядком визначені такі правила: - обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки (абзац перший пункту 2); у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац третій пункту 2); - при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (абзац перший пункту 3); - суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт (абзац другий пункту 3); премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати (абзац третій пункту 3); - при обчисленні середньої заробітної плати не враховується, зокрема, грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків (підпункт «о» пункту 4); при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (абзац дев`ятнадцятий пункту 4). - нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (абзац перший пункту 5); - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8). Судом встановлено,\~що \~компенсація за\~невикористану відпустку\~за період\~становить 1391\~грн.\~12\~коп.\~(без\~податків і\~зборів)\~за 2\~дні (254\~576,27\~:\~366\~днів =\~695,56\~х 2\~дні).\~Враховуючи,\~що відповідачем\~доплачено на\~користь позивача\~10.10.2025\~року \~737,65\~грн.\~суми компенсації за невикористану відпустку за 2 дні з врахуванням вже виплачених сум (згідно банківської виписки по картковому рахунку позивача від 09.12.2025 р., розрахунково-платіжної відомості №135), тому на момент розгляду справи відсутня заборгованість перед позивачем і суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Разом з тим, згідно із ч.1 ст. 47 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, працівник набуває право на отримання,зокрема, грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної та додаткової відпусток, а також на вихідну допомогу, які обчислюються виходячи із середньої заробітної плати. Невиконання цього обов`язку є підставою для притягнення роботодавця до відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців (Правова позиція ВС від 08.10.2025 року у справі справа № 489/6074/23). Тому,\~зважаючи на поведінку відповідача, який не повідомив письмово позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (що не заперечувалося відповідачем у судовому засіданні) та розмір невиплаченої компенсації за невикористані 2 дні відпустки яка була доплачена позивачу 10.10.2025 року під час розгляду справи (757грн.65 коп) у співвідношенні із середнім заробітком позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування та про часткове задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5 000 грн. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 своєї постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами і доповненнями, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності У п.п.3, 9 цієї ж постанови роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановивши, що позивача у віці 83 років було скорочено за скороченням штатів, яка тривалий час працювала з 1983 року по 2025 рік на посаді лікаря, та позивачем при звільненні не було дотримано положень ст.. 116 КЗпП України, що завдало моральних страждань позивачеві, змусило звертатися до суду за захистом порушених прав, зважаючи на вік позивача, її стан здоров`я, глибину перенесених моральних страждань, підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5\~000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Outcome: partial