Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

15.08.2025 року до суду надійшла зазначена позовна заява. Позовна заява обґрунтована тим, що на початку 2015 року позивач познайомився з [PERSON] , між ними виникла взаємна симпатія та вони почали зустрічатися. Разом вони не проживали та спільний побут не вели. В період зустрічей відповідач повідомила позивачу, що вона завагітніла. [INFO] у сторін, які на той час не перебували у зареєстрованому шлюбі, народилась дитина [PERSON] . Батько дитини був записаний в порядку ст.135 СК України зі слів матері, а відповідач мала статус одинокої матері. 20.08.2016 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб. Відповідач наполягла на тому, щоб позивач визнав себе батьком дитини [PERSON] . Сторони звернулись до органів ДРАЦС зі спільною заявою, і батьком дитини [PERSON] записали позивача та 20.08.2016 року видано відповідне свідоцтво про народження дитини. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 26.11.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дитина проживає з позивачем. Ще до розірвання шлюбу позивач майже не бачився із дитиною, відповідач завжди перешкоджала зустрічам позивача з дитиною, телефонні розмови забороняла та стверджувала, що [PERSON] не вважає позивача своїм батьком. 22.08.2018 року Київським районним судом м.Одеси було видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] . Причини, які спонукали позивача звернутися до суду з даним позовом, обґрунтовуються сумнівами щодо того, чи є [PERSON] за кровним спорідненням сином позивача. При цьому, у момент реєстрації позивача батьком дитини, позивач не знав, що він не є кровним батьком дитини [PERSON] . З урахуванням зазначених обставин, представник позивача просила виключити відомості про батьківство позивача з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2025 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Так, за штатним розписом в Окнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена за 2 тижні перед виходом у відпустку, а також суддя Чеботаренко О.Л. була відключена, у зв`язку з перебуванням у відпустці з 11.08.2025 року по 29.08.2025 року. Тому після виходу судді Чеботаренко О.Л. з відпустки, а саме 01.09.2025, проведено повторний автоматизований розподіл справи, згідно з яким справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 18.09.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 16.10.2025 року призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження по справі. 04.11.2025 року, до набрання законної сили ухвалою від 16.10.2025 року, до суду надійшла заява відповідача про визнання позову. Ухвалою від 13.11.2025 року провадження по справі поновлено для вирішення в судовому засіданні питання щодо необхідності направлення для виконання ухвали про призначення експертизи, з огляду на визнання відповідачем позову. В судовому засіданні представник позивача адвокат Савченко В.Ю. зазначила, що оскільки відповідач подала до суду заяву про визнання позову, та на її думку, необхідність у проведенні судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи відпала, так як обставину відсутності кровної спорідненості між позивачем та дитиною [PERSON] позивач визнає.\~ Позовні вимоги представник позивача підтримала та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, доповнивши, що на час, коли відповідач повідомила позивача про вагітність, позивач працював то за кордоном, то на території України, але фактично з відповідачкою не проживав. В шлюбі вони не перебували. Після народження дитини між сторонами зареєстровано шлюб та відповідач наполягла на тому, щоб позивач визнав себе батьком дитини, що він і зробив, подавши разом з відповідачем відповідну спільну заяву до РАЦСу. В подальшому у 2018 році шлюб між сторонами було розірвано. Ще до розірвання шлюбу позивач майже не бачився з відповідачкою та дитиною [PERSON] , відповідач завжди перешкоджала зустрічам позивача з дитиною та забороняла телефонні розмови. Відповідач повідомила позивачу, що дитина не вважає його своїм батьком. Позивач за судовим наказом від 22.08.2018 року сплачував аліменти на дитину, хотів спілкуватися з дитиною, однак у нього виникли сумніви щодо того, чи дійсно він є батьком [PERSON] . Тому, враховуючи, що відповідач позов визнала, представник позивача просила позов задовольнити, а судові витрати по сплаті судового збору не стягувати з відповідача, а залишити за позивачем. Відповідач позов визнала, пояснивши, що на час народження дитини [PERSON] вони з позивачем в шлюбі не перебували і батько дитини в актовому записі про народження був записаний з її слів, а вона мала статус одинокої матері. Потім позивач визнав себе батьком дитини і вони зареєстрували шлюб, але її син [PERSON] не є дитиною позивача. На її думку, у проведенні експертизи немає необхідності і вона дитину не повезе на експертизу. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, так як права дитини не порушуються. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] /а.с.18/. Народження дитини /актовий запис №77/ зареєстроване Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 19.04.2016 року. У актовому записі про народження батько дитини записаний за заявою матері. 20.08.2016 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб та прізвище відповідача змінено на « [PERSON] » /а.с.14/. В подальшому за спільною заявою батьків про визнання батьківства, до вказаного актового запису про народження дитини було внесено зміни, а саме: батьком дитини записаний [PERSON] , прізвище дитини змінено на « [PERSON] », прізвище матері змінено на « [PERSON] » (у зв`язку з реєстрацією шлюбу) та 20.08.2016 року видано повторне свідоцтво про народження дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.18/. 22.08.2018 року Київським районним судом м.Одеси видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] /а.с.13/. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 26.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.14/. Згідно з довідкою Маяківського старостинського округу №6 Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 23.05.2025 року, дитина [PERSON] , [INFO] , входить до складу сім`ї відповідача /а.с.20/. При цьому, в судовому засіданні відповідач позов визнала повністю, підтвердила вищевказані обставини та повідомила, що позивач не є біологічним батьком її сина [PERSON] , а також вважала, що саме тому у проведенні судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи немає необхідності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, ст.82 ЦПК України визначено підстави для звільнення від доказування. Так, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України). Відповідач позов визнала повністю та підтвердила обставини, на які посилалася сторона позивача у позовній заяві та в судовому засіданні. При цьому слід зазначити, що відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] не є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , а запис про його батьківство було вчинено на підставі ч.1 ст.126 СК України, якою визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Статтею 136 Сімейного кодексу України встановлено, що особа,\~ яка\~ записана\~ батьком дитини відповідно до статей 122,\~ 124,\~ 126 і 127\~ цього\~ Кодексу,\~ має\~ право\~ оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини і у разі доведення\~ відсутності\~ кровного\~ споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про\~ виключення\~ відомостей\~ про особу як батька дитини з актового запису про її народження. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до п.п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», слід роз`яснити судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК). Крім того, судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а вразі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК України) шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Як вбачається з предмету та підстав позову, позивач просить виключити відомості про нього як батька з актового запису про народження [PERSON] на тій підставі, що між ним та дитиною відсутнє кровне споріднення. Відповідно до п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн. Ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання до суду позовної заяви, а саме 605,60 грн. (50% від 1211,20 грн., сплаченого позивачем через АТ КБ «Приватбанк» за квитанцією №0.0.4493488024.1 від 11.08.2025 року). Що стосується іншої частини судового збору в сумі 605,60 грн, то оскільки позивач просив понесені ним судові витрати залишити за ним, то виходячи із принципу диспозитивності, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми судового збору немає.

Outcome: approved