Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

ТзОВ «Коллект центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 15 вересня 2021 року відповідач уклав Договір №77755718 із ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до якого товариство надало особі фінансовий кредит в сумі 5000грн із зобов`язанням повернути його разом із відсотками згідно умов Договору; ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів»» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. Надалі на підставі Договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022р., укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів»» та ТОВ «Вердикт Капітал» останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. Також відповідачем 14 вересня 2021 року укладено Договір №3794990 із ТОВ «Мілоан», згідно із яким товариство надало особі фінансовий кредит в сумі 3000грн із зобов`язанням повернути його разом із відсотками згідно умов Договору; ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. У наступному на підставі Договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021р., укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором; 10.01.2023р. на підставі Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 право вимоги до відповідача за наведеними кредитними договорами перейшло до позивача. Враховуючи порушення зобов`язань за кредитними договорами [PERSON] станом на день подання позову має заборгованість за Договором №77755718 від 15.09.2021 року в сумі 16940,82грн. та за Договором №3794990 від 14.09.2021року - 23070грн. Тому просять присудити стягнути вказані суми у користь товариства та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 15 вересня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №77755718, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5000грн терміном на 30 днів строком до 15.10.2021р. із сплатою денної процентної ставки 1,99%, а відповідач у свою чергу зобов`язувався повернути кошти із відсотками за користування. Згідно Договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022р., укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів»» та ТОВ «Вердикт Капітал» останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. 10.01.2023р. на підставі Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 право вимоги до відповідача за наведеними кредитним договором перейшло до позивача. Як вбачається із розрахунку заборгованості за цим договором, загальна сума заборгованості станом на 10.01.2023 року становить 16940,82грн, з яких 5000грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11940грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,82грн нараховані 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України. Із розрахунку заборгованості за цим договором станом на 22.02.2022 року відомо, що загальна сума заборгованості становить 16940грн, з яких 5000грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11940грн. заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги. Також судом встановлено, що 14 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено Договір №3794990, згідно із яким товариство надало особі фінансовий кредит в сумі 3000грн терміном на 30 днів строком до 14.10.2021р., а відповідач у свою чергу зобов`язувався повернути кошти із відсотками за користування. На підставі Договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021р., укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. У подальшому 10.01.23р. на підставі Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 таке право за наведеними кредитним договором перейшло до позивача. Із розрахунку заборгованості за договором №3794990 вбачається, що загальна сума заборгованості станом на 26.06.2025 року становить 23070грн, з яких 3000грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20070грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 8700грн нараховані відсотки за кредитним договором. Поряд із цим згідно з розрахунком заборгованості за Договором №3794990 станом на 10.01.2023 року відомо, що заборгованість [PERSON] становить 14370грн, з яких: 3000грн заборгованість по основній сумі кредиту та 11370грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. У відповідності до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договорів, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитних договорів суду не представлено. Разом з тим одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6) частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України\~визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення\~Конституції України, не відповідає передбаченим\~статтею 3 ЦК України\~загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року в справі №910/12876/19 (пункти 7.6-7.10). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 5 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 в справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Отже, право кредитора (як первісних так і нового) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, розмір заборгованості за Договором позики\~№3794990 становить в сумі 14370грн, з яких: 3000грн заборгованість по основній сумі кредиту та 11370грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Звертаючись з позовними вимогами ТОВ «Коллект Центр» просить також стягнути з відповідача нараховані 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст.625 ЦК України у сумі 0,82грн. У пункті 18 \~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так як відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за даним договором позики під час дії воєнного стану, а відтак відсутні підстави для стягнення заявленої в позовних вимогах суми 0,82грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «Коллект Центр» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 2442грн40коп., що підтверджено наданою позивачем платіжною інструкцією №05386000098 від 15.07.2025р. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1308грн (31310 х 100% : 40010,82= 79%; 2422,4грн. х 79% = 1913грн). При зверненні до суду з позовною заявою, позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу в сумі 16000 грн., що підтверджуються письмовими доказами, а саме: Договором про надання правової допомоги №01-07/2024 від 1 липня 2024 року, що укладений між позивачем та адвокатським бюро «Лігал Ассістанс»; заявкою на надання юридичної допомоги №268 від 02.06.2025 року; Витягом з Акту №11 про надання правової допомоги на суму 16000грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц. Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом, задоволення позову частково, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

Outcome: partial