Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» звернулось до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті\~послуги з\~теплової енергії у сумі 18\~464,31 грн., крім того просить стягнути три відсотки річних в сумі 965,70 грн., 2169,47грн. інфляції, судові витрати покласти на вдповідачів. Позовна заява мотивована тим, що в опалювальні періоди 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021рр. ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» постачав теплову енергію до житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Власником квартири і зареєстрованими в ній є відповідач [PERSON] , а також зареєстрована [PERSON] з 01.11.2018 по 31.10.2021, тобто вони є споживачами послуг та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги та ст.ст. 64, 68 Житлового кодексу Української РСР, ст. 322 ЦК України. На офіційному сайті позивача розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, даний договір є публічним договором приєднання, факт приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір в т.ч. факт отримання послуги. Внаслідок невиконання відповідачами своїх зобов`язань по сплаті за послуги з теплової енергії, виникла заборгованість за період з 01.11.2018 по 31.03.2021, яка складає 18\~464,31 грн. Також за період з 01.12.2018 по 31.03.2021 відповідачам нараховані 2169,47 грн. сума, на яку підлягає збільшенню боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 965,70 грн. 3% річних, що разом з основною сумою боргу та за обслуговування складає 21\~599,48 грн. Ухвалою суду від 05.08.2025, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням суду від 03.09.2025 позов задоволено. 03.10.2025\~до суду\~через систему\~«Електронний суд»\~звернувся [PERSON] з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 14.10.2025 заочне рішення від 03.09.2025 скасовано, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що матеріали позовної заяви не містять ані доказів того, що Данило Школяр уповноважений діяти від імені ОКП Миколаївоблтеплоенерго відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (тобто здійснювати самопредставництво даної юридичної особи), ані доказів того, що Данило Школяр є адвокатом і надає позивачеві професійну правничу допомогу. Додана до позовної заяви як письмовий доказ копія рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.05.2006 №1078 не засвідчена за правилами засвідчення письмових доказів, передбаченими ч. 4 ст. 95 ЦПК України. Копії всіх без винятку поданих позивачем документів засвідчені без дотримання вимог п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», що суперечить вимогам ч. 4 ст. 95 ЦПК України. Подані позивачем як письмові докази розрахунки позовних вимог за послугу постачання теплової енергії, індексації суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за порушення термінів сплати за послугу постачання теплової енергії і 3% річних від суми простроченого платежу за порушення термінів сплати за послугу постачання теплової енергії підписані особою, службове становище і повноваження якої неможливо встановити з матеріалів позовної заяви, що позбавляє вказані документи доказової сили і юридичного значення. Крім того, 25.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності. Вказаною заявою відповідач просить застосувати позовну давність до позовних вимог, які є предметом судового розгляду. 27.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» Школяр Д.О. надійшла відповідь на відзив. В ній представник позивача зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Щодо строків позовної давності. Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, яким введено воєнний стан на всій території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався. Востаннє карантин було продовжено Постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 25.04.2023 на всій території України до 30 червня 2023 року. Відповідно до п. 12 Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк позовної давності, визначеною статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України № 4434-IX від 14.05.2025, що набрав чинності 4 вересня 2025 року виключено п. 19 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України. Отже, з 4 вересня 2025 року в Україні відновлено перебіг строків позовної давності, який був призупинений з 12 березня 2020 року через пандемію COVID-19, а згодом через воєнний стан. Заявлений період позовних вимог відповідає строкам позовної давності. 01.12.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (по суті заперечення). [PERSON] зазначає, що копія відповіді на відзив не була надіслана співвідповідачеві [PERSON] одночасно з надісланням відзиву до суду, відсутні документальні підтвердження повноважень позивача [PERSON] , письмові докази не відповідають вимогам ч.2, 4 ст.95 ЦПК України. Представником позивача в судове засідання не з`явився, суду надано заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за відсутністю представника позивача на підставі наявних доказів, що додані до позову. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання належно повідомлено, причини неявки не повідомлено, клопотань про відкладення справи не надходило. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом позову у цій справі є майнові вимоги стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2018 по жовтень 2021 в сумі 18464,31 грн., що надавались власникам/користувачам квартири [ADDRESS] . ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» з 01.06.2006 рішенням Миколаївської міської ради №1078 від 26.05.2006 визнано виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також проведення розрахунків із населенням та бюджетними організаціями міста. В опалювальних періодах 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021рр. позивач постачав теплову енергію до будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в якій розміщена квартира [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав від 16.06.2025, нарядами на підключення опалення [ADDRESS] , та наказами від 07.11.2018, від 05.04.2019, від 30.10.2019, від 08.04.2020, від 05.11.2020, від 12.04.2021. Відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується відповіддю №1639432 від 05.08.2025. Відповідно до п.5 ч.1\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ\~(в редакції\~Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що набрала чинності з 09 червня 2018 року, введено в дію з 01.05.2019 року), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях,будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Як передбачено пунктом 6 цієї\~частини та статті Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 Закону. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води передбачені статтями 21-22 Закону. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Будь\~яких рішень щодо встановлення та погодження індивідуальних тарифів для даного будинку, суду не надано. Відповідно до ст.\~162\~ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється з затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За змістом частини першої статті\~901, частини першої статті\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст.\~610\~ЦК України зазначено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23). Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктами 1 та 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Індивідуальний споживач, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Також згідно з ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основним обов`язком споживача теплової енергії, серед інших, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. В статтях 610, 611 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст. 9 України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідачів за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2018 по 30.04.2021 складає 18464,31 грн., інфляції за період з грудня 2018 по жовтень 2021 борг складає 2169,47грн., 3% річних за період з грудня 2018 по жовтень 2021 борг складає 965,70грн. Щодо заявленого відповідачем [PERSON] строку позовної давності. За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~(набув чинності 02.04.2020) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». За п.19\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України,\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу,\~продовжуються на\~строк його\~дії (згідно із Законом\~№ 2120-IX від 15.03.2022). В подальшому, дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27 червня 2023 №651, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, з 01 липня 2023 строки позовної давності мали б продовжуватись, однак. 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Разом з тим початком виникнення боргу зазначено позивачем листопад 2018 трирічний строк якого спливає у листопаді 2020, що припадає на період дії карантину зазначеного вище, а тому вимоги які пред`явлені за період з листопада 2018 по жовтень 2021 пред`явлені в межах строку позовної давності. Відповідно до положень ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, це стосується і права власності [PERSON] на кв. [ADDRESS] . На підставі наведеного вище, оцінюючи наявні у справі докази в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1514,00 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved