Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] 14.02.2025 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути із [PERSON] на свою користь в якості компенсації вартість її 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя, а саме автомобіля Volkswagen Passat, 1999 року випуску, в сумі 108 286 грн 88 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що з 12.12.2016 вона з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи в шлюбі за спільні кошти ними у 2023 році придбано автомобіль марки Volkswagen Passat, 1999 року випуску, який був зареєстрований на ім`я відповідача. Наразі спільне проживання та будь-яке спілкування між ними припинено, відповідачем подано до суду позов про розірвання шлюбу. Оскільки вирішити питання щодо поділу їх майна мирним шляхом неможливо, автомобіль знаходиться в користуванні відповідача, доступу до нього не має, тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Перемот О.Г. подала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач та його представник адвокат Тихоша С.М. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Згідно з ухвалою суду від 08.12.2025 розгляд справи проводиться заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 12.12.2016 у виконавчому комітеті Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області за актовим записом №20. Під час перебування сторін в шлюбі за відповідачем 04.10.2023 зареєстрований транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen Passat, легковий-седан, 1999 року випуску, об`єм двигуна 1781 см?. На час звернення до суду з цим позовом вартість вказаного автомобіля позивачкою визначена за середньоринковою ціною подібного транспортного засобу, яка становить 216 574 грн. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч.ч.3, 4 ст.368 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що спірний транспортний засіб був придбаний у власність відповідача в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). Положеннями ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення закріплені у ч.2 ст.372 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як стверджує позивачка, шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, придбаний ними автомобіль перебуває в користуванні останнього, можливість в досудовому порядку вирішити питання щодо поділу транспортного засобу відсутня, вона погоджується на отримання компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля. В свою чергу відповідач, будучи обізнаним про розгляд цієї справи судом та уклавши договір з адвокатом на представлення своїх інтересів, жодних доказів на спростування доводів позивачки та вартості автомобіля, який вона визначила за середньоринковою ціною, не надав, в судові засідання ні відповідач, ні його представник не з`явилися. Стаття 71 СК України зазначає про те, що неподільна річ передається одній зі сторін з виплатою іншій компенсації, якщо це доцільно. На суд покладено обов`язок забезпечити ефективний захист прав сторін шляхом поділу спільного майна відповідно до норм СК України та ЦК України. Суд може присудити компенсацію за частку в неподільній речі, якщо це відповідає інтересам сторін і сприяє справедливому вирішенню спору. У постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №299/2490/16 та від 04.10.2023 у справі №345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 зазначив, що поділ неподільної речі шляхом визначення ідеальних часток (наприклад, 1/2 кожній стороні) є недоцільним, якщо річ не може бути використана обома сторонами одночасно без втрати її функціонального призначення. У постанові від 14.02.2024 у справі №752/18272/18 Верховний Суд вказав, що суд вправі присудити неподільну річ (автомобіль) одній зі сторін з виплатою компенсації іншій, навіть якщо остання не погоджується на компенсацію, за умови, що позивач висловив згоду на такий спосіб поділу, а суд встановив доцільність такого рішення з урахуванням фактичного користування майном та інших обставин. В цій постанові суд також зазначив, що пасивна позиція сторони може бути врахована як фактор на користь присудження компенсації. Враховуючи, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірний транспортний засіб, автомобіль набутий сторонами у період зареєстрованого шлюбу і є річчю неподільною, позивачка висловила згоду на отримання компенсації за свою 1/2 частку в автомобілі, тому суд вважає можливим в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з відповідача на користь позивачки в порядку компенсації 1/2 частини вартості вказаного автомобіля в розмірі 108 286 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір, сплачений нею при поданні цього позову.

Outcome: approved