Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

10.06.2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту зі спадкового майна. Ухвалою суду від 01.09.2025 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту зі спадкового майна в частині вимог до [PERSON] . В позовних вимогах позивачі просять: - зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належала на праві власності померлому [PERSON] , який був накладений державним реєстратором Третьої київської державної нотаріальної контори 01.10.2004 р., реєстраційний номер обтяження: 1347880 на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва № б/н, вх.280, 14.03.2002 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; - зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належала на праві власності померлому [PERSON] , який був накладений державним реєстратором Третьої київської державної нотаріальної контори 01.10.2004 р., реєстраційний номер обтяження: 1347896 на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва № б/н, вх.280, 14.03.2002 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вимоги позову обгрунтовані тим, що позивачі є спадкоємцями після померлого [INFO] [PERSON] . Під час звернення до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] їм стало відомо про зареєстроване 01.10.2004 року обтяження вказаної квартири. Як зазначають позивачі, під час розгляду цивільної справи №2-279/03 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Дана квартира не належала відповідачам на праві власності, оскільки належала спадкодавцю позивачів - [PERSON] , який 09 червня 1999 придбав дану квартиру в результаті публічних торгів, що підтверджується свідоцтвом про право власності, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І.А., право власності зареєстроване у відповідності до чинного законодавства. Крім того, [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спірну квартиру та ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 24.05.2024 року (справа №761/17335/18) позов залишено без розгляду, ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили. Оскільки накладення арешту на майно порушує право Позивачів на спадкування та право власності, Позивачі звернулися до суду з цим позовом для захисту порушеного права. В судовому засіданні представник позивачів вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі, представник третьої особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про судове засідання, відзиви на заявлені вимоги до суду не направляли. На підставі положень статті 223 ЦПК України, суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінивши надані суду докази, вислухавши представника позивачів, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В той же час, згідно з положеннями статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, 09 червня 1999 року [PERSON] в результаті публічних торгів придбав квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І.А. (зареєстровано в реєстрі за №-2248) та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 1336 від 07.07.1999 р.). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] . Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №507/2000. Із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулись: дружина [PERSON] , син [PERSON] то донька [PERSON] (довідка про коло спадкоємців № 811/02-14/507/2000 від 07.03.2025, видана державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори наявна в матеріалах справи). Постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори №1857/02-31/507/2000 від 16.05.2025 позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з арештом зазначеного майна спадкодавця - [PERSON] на підставі ухвали суду. Як вбачається, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 01.10.2004 р. державним реєстратором Третьої київської державної нотаріальної контори було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] : реєстраційний номер обтяження 1347880, підстава: ухвала Шевченківського районного суду м. Києва № б/н, вх.№280, 14.03.2002 р., власник [PERSON] та реєстраційний номер обтяження 1347896, підстава: ухвала Шевченківського районного суду м. Києва № б/н, вх.№280, 14.03.2002 р., власник [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2002 року (цивільна справа № 2-279/03 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу) арешт накладено на майно боржників: на квартиру [ADDRESS] , належну [PERSON] . За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи встановлене судом, оскільки на даний час відсутні підстави для накладення арешту, право власності спадкодавця ніким не оспорюється, позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та необхідність зняти арешт з квартири, яка належала на праві власності померлому. Щодо заявлених вимог позивачів в частині виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна здійснені 01.10.2004 р. державним реєстратором Третьої київської державної нотаріальної контори реєстраційний номер обтяження: 1347880 та реєстраційний номер обтяження: 1347896 на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва № б/н, вх.280, 14.03.2002 суд зазначає наступне. Частина 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, враховуючи вимоги зазначеної статті позовні вимоги в частині виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial