Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 16 736,15 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9 000, 00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.08.2021р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75363641, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 4vEi0Td3tH. Умовами кредитного договору передбачено: сума позики становить 3000,00 грн., строк кредитування 30 днів, процентна ставка 1,99 % за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування; процентна ставка - 2,70% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування. На банківську картку позичальника 15.08.2021 року було перераховано кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн. 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт-Капітал» укладено договір факторингу №22/02/2022, за умовами якого до ТОВ «Вердикт-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №75363641 від 15 серпня 2021 року. 10.01.2023 рок між ТОВ «Вердикт-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» було укладено договір факторингу №10-01/2023, за умовами якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором позики №75363641. Позивач зазначає, що відповідач станом на 26.06.2025 має заборгованість перед ТОВ «Коллект центр», яка становить 16 736,15 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5 000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами - 11 735,33 грн., 3% річних у розмірі - 0,82 грн., яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання 08 грудня 2025 не з`явився повторно, відзив на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним. 15.08.2021 р між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75363641, згідно з умовами якого позикодавець надає позичальнику позику на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. Сторонами визначено умови кредиту: сума кредиту становить 3000,00 грн., строк кредитування 30 днів; базова відсоткова ставка - 1,99% за день користування позикою. Договір про надання кредиту № 75363641 від 15.08.2021 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 4vEi0Td3tH. 15.08.2021 позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 3 000,00 грн., що підтверджується Довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» (а.с.24). В цьому аспекті суд звертає увагу на те, що на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] було перераховано саме 3000 грн. позики. Відомостей про те, що на картку відповідача надходили додаткові коши, матеріали справи не містять. Відтак, суд констатує, що сума позики становила 3000 грн., саме така сума може бути стягнула на користь позивача, незважаючи на те, що у подальшому за договорами про відступлення права вимоги до [PERSON] передавалося право вимоги на суму 5000 грн. Так, 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт-Капітал» було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «Вердикт-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором позики №75363641. У Витязі з Реєстру боржників до договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022 значиться сума, за якою перейшло право вимоги до [PERSON] : залишок по тілу кредиту 5000 грн., по відсотках - 11735,33 грн. (а.с.63). 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт-Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, за умовами якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором позики №75363641. (а.с.51-58). У Витязі з Реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 значиться сума, за якою перейшло право вимоги до [PERSON] : залишок по тілу кредиту 5000 грн., по відсотках - 11735,33 грн., за ст.625 ЦК України - 0,82 грн., а всього 16736,15 грн. (а.с. 44). Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем станом на 26.06.2025, сума заборгованості за договором складає 16 736,15 грн. (а.с.78). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути суму заборгованості у розмірі 16 736,15 грн. , яку вирахував попередній правонаступник кредитора ТОВ «Вердикт-Капітал» . Вирішуючи спір, суд виходить з того, що доказів про здійснення відповідачем оплат заборгованості матеріали справи не містять. Втім, суд не може погодитися з правильністю нарахування заборгованості по відсоткам, зважаючи на що, розмір заборгованості по відсоткам, яка може бути стягнута з відповідача, підлягає зменшенню до суми, вирахуваної за діючою відсотковою ставкою у період дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало, надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн. Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 3000 грн. (така сума відрізняється від суми у Реєстрі боржників за договором відступлення права вимоги, втім доводиться довідкою про перерахування коштів та умовами договору позики, згідно яких позика надавалася у розмірі 3000 грн., а не у розмірі 5000 грн., як значиться в Реєстрах). Позивач також просив стягнути з відповідача 11 735,33 грн. відсотків, які нарахувало ТОВ «Вердикт капітал» станом на 22.02.2022, коли уступало право вимоги позивачу (а.с.63). Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За умовами договору позики кредитні кошти надавалися на 30 днів. Отже, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мало право на стягнення процентів за користування позикою за період 15.08.2021 до 14.09.2021 у розмірі 1791,00 грн. з розрахунку 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою (п.2.1 та 2.3 договору). Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача. Посилання позивача у вигляді розрахунків відсотків понад строк 30 днів, з урахуванням пролонгації договору, не знайшли свого доведення в матеріалах справи. Так, умовами Договору позики передбачається, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розмішені на сайті товариства mycredit.ua. У позовній заяві, обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, які нараховувалися впродовж строку понад 30 днів, позивач посилався саме на Правила. Втім, такі Правила відповідач не підписував, у якій редакції такі Правила розміщувалися на сайті в день надання кредиту, встановити неможливо. Відтак, підстав вважати, що умова про пролонгацію була погоджена з [PERSON] немає. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за позикою у розмірі 3000 грн. та 1791,00 грн. відсотків, а всього 4791,00 грн. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024року; заявку про надання юридичної допомоги №251 від 02.06.2025 року. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0536910123 від 11.07.2025. Зважаючи на те, що позивач просив стягнути 16736,15 грн., а суд дійшов висновку по обґрунтованість позовних вимог на суму 4791,00 грн., тобто задовольнив позовні вимоги на 28,63%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 693,53 грн. (28,63% від суми 2422,40 грн.) судового збору та 2576,70 грн. (28,63% від суми 9000 грн.) витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial