Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи яку вказав, що при ознайомленні з матеріалами цивільної справи №372/2089/19 в приміщенні Обухівського районного суду Київської області за позовом відповідачів до нього про припинення права на частку у спільному нерухомому майні довідався, що право власності на садовий будинок [ADDRESS] зареєстрований за відповідачами приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліною Володимирівною. Дана реєстрація права власності за відповідачами було проведена з порушенням законодавства, так як нотаріус не перевірив всі обставини виникнення права власності у відповідачів, тим самим порушив право власності позивача. Виходячи з цього позивач просив скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35630203 від 13 червня 2017 року про реєстрацію права власності в частині зазначення частки [PERSON] у праві власності на садовий будинок [NUMBER] у садовому товаристві «Берізка» Обухівського району Київської області у розмірі «2/6» (дві шості) та в частині зазначення частки [PERSON] у праві власності у праві власності на садовий будинок [NUMBER] у садовому товаристві «Берізка» Обухівського району Київської області у розмірі «2/6» (дві шості) та припинити право відповідачів на дані частки. Витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів частки на даний садовий будинок. (а.с.2-14 т.1) 06.10.2022 року ухвалою було відкрите провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 17.11.2022 року. 11.11.2022 року позивач подав заяву про уточнення позовної заяви відповідно до якої просив скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35630203 від 13 червня 2017 року про реєстрацію права власності в частині 1/3 частки, що становить 2/6 частки у праві власності [PERSON] на садовий будинок [NUMBER] у садовому товаристві «Берізка» Обухівського району Київської області та в частині 1/3 частки, що становить 2/6 частки [PERSON] у праві власності у праві власності на садовий будинок [ADDRESS] . Витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів 2/6 частки кожної на даний садовий будинок. (а.с.103-106 т.1) 27.02.2024 року ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні, за клопотанням представника позивача, було призначено по справі судову оціночну-будівельну експертизу на вирішення якої було поставлено питання яка дійсна (ринкова) вартість 2/3 частки садового будинку загальною площею 123,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Провадження по справі було зупинене на час проведення експертизи.(а.с.57,58 т.2) 24.05.2024 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача було відновлено провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 18 червня 2024 року.(а.с.80 т.2) 18.06.2024 року ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні, за клопотанням представника позивача, було призначено по справі судову оціночну-будівельну експертизу на вирішення якої було поставлено питання яка дійсна (ринкова) вартість 2/3 частки садового будинку загальною площею 123,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Провадження по справі було зупинене на час проведення експертизи.(а.с.84-86,91,92 т.2) 19.06.2024 року ухвалою суду, за клопотанням представника позивача, було виправлено описку в ухвалі від 18 червня 2024 року щодо адреси експертної установи.(а.с.99 т.2) 02.12.2024 року ухвалою суду, в зв`язку з поверненням справи, було відновлено провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 16 січня 2025 року. 24.02.2025 року ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні, за клопотанням представника позивача, було призначено по справі судову оціночну-будівельну експертизу на вирішення якої було поставлено питання яка дійсна (ринкова) вартість 2/3 частки садового будинку загальною площею 123,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Провадження по справі було зупинене на час проведення експертизи. 19.05.2025 року ухвалою суду, в зв`язку з поверненням справи, було відновлено провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 04 червня 2025 року. 04.09.2025 року ухвалою суду підготовче засідання закрите та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 жовтня 2025 року. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, так як між сторонами тривалий час були судові справи щодо спадкового майна. Позивач є власником земельної ділянки, а тому має право на частку в садовому будинку, який незаконно був зареєстрований за відповідачами. Виходячи з цього просили позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути судові витрати. Представник відповідачів в судову засіданні проти позову заперечив повністю, вказавши, що дійсно сторони тривалий час вирішують питання у судах, які також і на даний час не вирішені. Відповідачами пропонувалось позивачу вирішити спірні питання шляхом укладення мирової угоди, виплати компенсації за його частку в земельній ділянці, але останній визначив завищений розмір компенсації, якій відповідачами сплачений не можливий. Позивач ні є власником ні земельної ділянки, ні садового будинку, а тому він не має права на скасування даної реєстрації та витребування частки садового будинку. Відповідачі ніякого права позивача не порушували, а тому позов є безпідставним. Реєстрація була проведена в 2017 році, а з позовом позивач звернувся в 2022 році, поза трирічних строк, будь-яких заяв на поновлення строку він не подавав, тим самим даний строк пропущений, що також вказує на безпідставність позовних вимог, в зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити повністю. Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., будучі повідомлена про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, але подала клопотання про розгляд справи без неї та відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву вказала, що реєстрація нею була проведена відповідно до діючого законодавства. Позивач не має права на садовий будинок, а тому його право не порушено, в зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити повністю.(а.с.173,174,177,237 т.1, а.с.5-9,35,54 т.2) При цьому подала клопотання про виключення її з відповідачів, так як це не відповідає судовий практиці.(а.с.177-186,237 т.1, а.с.5 т.2) Позивач подав відповідь на відзив відповідача,приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., відповідно до якого заперечила проти відзиву та просила уточнену позовну заяву задовольнити повністю. (а.с.187-189 т.1) Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в родині [PERSON] та [PERSON] , народився син [PERSON] , чоловік відповідача, [PERSON] , вітчим позивача.(а.с.208 т.1) [INFO] в родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.18 т.1) 03 жовтня 1967 року на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харків шлюб між батьками позивача, [PERSON] та [PERSON] , був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про припинення одруження.(а.с.19 т.1) [INFO] в родині [PERSON] та [PERSON] , народилась донька [PERSON] , відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.18 т.2) 20 квітня 1976 року мама позивача розірвала свій шлюб з [PERSON] та після розірвання шлюбу залишила його прізвище, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.(а.с.20 т.1) [INFO] помер [PERSON] , батько [PERSON] .(а.с.209 т.1) 29 листопада 1986 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та отримала його прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.(а.с.17 т.2) 27 листопада 1987 року мама позивача, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та отримала його прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. (а.с.21 т.1, а.с.19 т.2) 02 лютого 1995 року, на підставі рішення Української міської ради народних депутатів №129 від 11 травня 1994 року [PERSON] , чоловік матери позивача, отримав у власність земельну ділянку площею 0,061 га. на території Української міської ради для садівництва, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, що підтверджується копією акту. (а.с.23,24 т.1) [INFO] помер [PERSON] , чоловік матери позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.(а.с.53,207 т.1, а.с.16 т.2) [INFO] померла мама позивача, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с.67,223 т.1) 26 травня 2011 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу відповідача, [PERSON] було задоволено, а апеляційну скаргу позивача [PERSON] відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року в частині розподілу гаражного боксу № [NUMBER] в ГБК «ВОЛНА» по пр-ту Науки,119 в м. Києві та визнання недійсним рішення Обухівської міської ради №129 від 11 травня 1994 року про передачу у приватну власність земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,61, розташованої на території СТ «Берізка» та визнання недійсним Державного акту №132 від 05 лютого 1995 року про право приватної власності на вищевказану земельну ділянку [PERSON] скасовано та прийнято нове рішення. Визнано за сторонами по справі право власності за кожним на 1/3 частину земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,61 га., розташованої на території СТ «Берізка», Обухівського району, Київської області, що підтверджується копією рішення суду. (а.с.35-52 т.1) 21 грудня 2011 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги позивача, [PERSON] , та відповідачів були відхилені, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року та рішення апеляційного суду м. Києва залишені без змін, що підтверджується копією ухвали. (а.с.57-61 т.1) 13 червня 2017 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліни Володимирівни зареєструвала за відповідачами в рівних частинах, по за кожною, право власності на садовий будинок загальною площею 123,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Також цього дня нотаріус зареєстрував за відповідачами право власності на земельну ділянку площею 0,0608 га. кадастровим номером 3223151000:04:070:0024 з цільовим призначенням: для садівництва по 1/3 частині за кожним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу.(а.с.16-18, 54-56 т.1) Відповідно до\~статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 5\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1, 2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини першої\~статті 2 ЦПК України\~метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 р. в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86) та інші). Велика Палата Верховного Суду також зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша\~статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Позивачем в порушення даних норм належними і допустимими доказами не було доведено порушення його прав відповідачами. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Спосіб захисту визначається позивачем при поданні позовної заяви і підтриманні його в судовому засіданні. Позивач вважає за необхідне захистити своє право власності на частку в садовому будинку, яка нічим не підтверджена, шляхом скасування державної реєстрації відповідачів, що на думку суду є неналежним способом захисту. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). Так відповідно до ч.1\~ст.388 ЦК України\~встановлюється, що однією з підстав для витребування майна від добросовісного набувача є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 згаданої статті). Предметом такого віндикаційного позову може бути вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Частиною 1\~ст. 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 4\~ст. 41 Конституції України\~встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і в\~ст. 321 ЦК України. Віндикаційним позовом є позов неволодіючого власника до незаконно володіючогоневласника про витребування майна. Умовами звернення з таким позовом є те, що: 1) позивач є власником майна; 2) власник фактично втратив володіння річчю; 3) відповідач є незаконним володільцем; 4) власник і володілець не перебувають у договірних відносинах; 5) предметом позову може бути тільки індивідуально визначена річ; 6) ця річ на момент розгляду спору повинна існувати в натурі. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц. Положення\~статті 388 ЦК України\~можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Також слід відзначити, що у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо нерухомого майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права (невизнання, спорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника тощо). Аналіз норм\~ЦК України\~свідчить, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів. За правилами\~статті 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, на підставі рішення суду не породжується, а підтверджується наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цього правила повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Доказами, наявними в матеріалах справи, не підтверджується, що позивач набував право власності на частину садового будинку в передбаченому законом порядку, а тому суд не вбачає порушення права власності позивача відповідачами. Постанова Великої Палати Верховного Суду від12.03.2019 у справі № 911/3594/17 визначила, що за змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже. набутого особою права. власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Отже, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності на нерухомість необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності такої підстави. Постанова ВП ВС, 23.11.21, справа №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21), № у реєстрі 101829985, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (пункт 64 постанови). Позивач не довів виникнення у нього права власності на частину садового будинку, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Суд при розгляді справи також враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах «Проніна проти України», «Трофимчук проти України», де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі. За змістом частин другої, третьої\~статті 89 ЦПК України\~жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відмовляючи в задоволенні позову повністю суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з відповідачів.

Outcome: dismissed