Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

18 червня 2025 року\~Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~звернулося в суд із позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором,\~в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 30147-03/2023 від 19 березня 2023 року у розмірі 53820 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3028 грн. Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 березня 2023 року між\~Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм»\~та відповідачем [PERSON] укладено\~кредитний договір\~№ № 30147-03/2023. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [PERSON] ,\~який він вказав при підписанні договору. 03.07.2023 між\~Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвеструм»\~та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» уклали договір факторингу №3072023, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Стар файненс груп». 27.10.2023 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ\~«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27102023, відповідно до якого до позивача перешли права вимоги до боржників, указаних у реєстрі кредиторів. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 27102023 від 27.10.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 53820, з яких: 13800-сума заборгованості за основною сумою боргу та 40020 грн сума заборгованості за відсотками. Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 30147-03/2023 у розмірі 53820, з яких: 13800-сума заборгованості за основною сумою боргу та 40020 грн сума заборгованості за відсотками. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Обласова С.А., у якому він зазначив, що відповідач [PERSON] , - кредитний договір № 30147-03/2023 від 19.03.2023 року з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» в електронному вигляді не укладав та не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував. Матеріали справи містять копію договору № 30147-03/2023 від 19.03.2023 року, де Позивачем зазначено, що його підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу, не додано доказів: що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту). Що допомагає встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору; Не надано докази того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі (тобто номер, прив`язаний до її банківської картки або іншим чином ідентифікований як її особистий). На підтвердження переходу права грошової вимоги Позивач надав копію Договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023 року з додатками. Відповідно до п. 4 Договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023 року за відступлення прав вимоги до боржників фактор має сплатити грошові кошти. Крім того, відповідно до п. 8 Договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023 року фактор прийняв реєстр боржників від 03.07.2023 року, згідно Додатку № 2 від 03.07.2023 року. Однак при детальному вивчені матеріалів справи встановлено, що Додаток № 2 не персоналізовано належним чином. Також, на підтвердження переходу права грошової вимоги Позивач надав копію Договору факторингу № 27102023 від 27.10.2023 року з додатками. Позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу № 3072023 від 03.07.2023 року та № 27102023 від 27.10.2023 року. Доказів, які б свідчили про виконання позикодавцем умов з договору по видачі кредитних коштів та доказів перерахунку коштів на картковий рахунок саме [PERSON] , позивачем не надано, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Ухвалою Соснівського\~районного суду\~м.\~Черкаси від\~22.10.2025\~відмовлено узадоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів оригіналів електронних доказів, копії яких долучені до матеріалів справи. У судове засідання 03 грудня 2025 року сторони не з`явилися. Представник позивача в позовній заяві зазначив про слухання справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача причини неявки не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв про проведення судового засідання у режимі відеоконференції не подавали, позицію виклали у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши подані сторонами заяви, письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 19.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №30147-03/2023, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у сумі 13800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором (пункт 1.1. Договору). Пунктом 1.2. Договору визначено строк кредиту\~25 днів, до 12.04.2023. Згідно п. 1.3. Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , уклавши договір факторингу №27102023 від 27 жовтня 2023 року з ТОВ «Стар Файненс Груп», яке, у свою чергу, отримало право вимоги до [PERSON] на підставі договору факторингу №3072023 від 03 липня 2023 року. Судом досліджено договір факторингу №3072023 від 03 липня 2023 року, укладений між ТОВ «Стар Файненс Груп» (далі\~Фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі\~Клієнт). Пунктом 1.4. договору факторингу №3072023 від 03 липня 2023 року відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за основними договорами, та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається у дату укладення цього Договору та Акту приймання-передачі. Згідно п. 2.1. №3072023 від 03 липня 2023 року для реалізації Фактором придбаних ним прав Клієнт передав Фактору заповнений реєстр Боржників за формою, встановленою Додатку №1 до цього Договору, та оригінали Основних договорів, підтвердження видачі кредиту по Основним договорам Боржникам, розрахунки заборгованості станом на день відступлення, перелік контактних даних близьких та довірених осіб Боржників, які надані Боржниками у процесі укладення та виконання Основних договорів, та персональні дані самих Боржників, інші документи, які є невід`ємною частиною Основних договорів. З акту приймання-передачі письмового та електронного Реєстру Боржників від 03.07.2023 до Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 вбачається, що в момент підписання цього Акту Фактору передаються права вимоги по Основним договорам, які зазначені в Реєстрі Боржників (пункт 2 Акту приймання-передачі). Однак, позивачем не додано до позовної заяви реєстру боржників або витягу з нього, а тому суд позбавлений можливості пересвідчитися, що ТОВ «Стар Файненс Груп» були передані права вимоги до боржника [PERSON] . Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1\~ст. 513 ЦК України\~передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3.1.4.\~Договору про\~надання фінансового\~кредиту №30147-03/2023\~визначено право\~Товариства без\~згоди Клієнта\~поступитися своїм\~правом вимоги\~за даним\~Договором третій\~особі,\~у зв`язку\~з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим Договором, але з обов`язковим повідомленням Клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. Аналогічна умова міститься і у пункті 2.2. Договору факторингу №3072023 від 03 липня 2023 року. Матеріали позовної заяви не містять доказів такого повідомлення боржника про відступлення права вимоги ТОВ «Стар Файненс Груп» за Договором про надання фінансового кредиту №30147-03/2023. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно з\~статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвеструм» та [PERSON] дійсно виникли правовідносини за договором про надання фінансового кредиту №30147-03/2023 від 19.03.2023. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження передачі прав вимоги за указаним договором від ТОВ «Фінансова Компанія «Інвеструм» до ТОВ «Стар Файненс Груп», оскільки позовна заява не містить реєстру Боржників з переліком договорів, які передані останньому, та, як наслідок, від ТОВ «Стар Файненс Груп» до ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №30147-03/2023 від 19.03.2023 від первісного кредитора\~ТОВ «Фінансова Компанія «Інвеструм» до ТОВ «Стар Файненс Груп», та у подальшому\~від ТОВ «Стар Файненс Груп» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». З огляду на викладене, враховуючи вимоги статей\~12,\~81 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Outcome: dismissed