Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

19.04.2024 на адресу суду від представника позивача адвоката Ракущинця Андрія Андрашовича, що діє в інтересах позивачки [PERSON] , надійшла позовна заява до акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Ганна Денисівна, в якій представник просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 323 від 16.04.2014, вчиненого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Ганною Денисівною про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 30.01.2007 - будинок в [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] для погашення боргу по кредитному договору № 52/2007-1 від 30.01.2007, укладеному між [PERSON] та акціонерним товариством "ПІРЕУС БАНК МКБ". В обґрунтування позову зазначив, що 30.06.2021 приватним виконавцем Ярошевським Дмитром Андрійовичем було відкрито виконавче провадження № 65927651 про виконання виконавчого документу - виконавчого напису №323 від 16.04.2014, вчиненого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального Капітулою Ганною Денисівною про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 30.01.2007 - будинок в [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] для погашення боргу по кредитному договору № 52/2007-1 від 30.01.2007, укладеному між [PERSON] та акціонерним товариством "ПІРЕУС БАНК МКБ". Проте вважає, що вчинення вказаного виконавчого напису не відповідає вимогам загального та спеціального законодавства, яким регулюється здійснення даної процедури. Так вказав, що відповідачем виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат України», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, а саме до виконавчого напису не підшитий нотаріально посвідчений документ, який підтверджує заборгованість позивача перед кредитором, а також відсутній документ про надіслання вимоги позивачу (боржнику за виконавчим написом) про наявність боргу. Також зазначив, що на момент вчинення виконавчого напису сплив строк давності вчинення виконавчого напису поза межами періодів, коли може бути вчинено виконавчий напис. Так, кредитний договір укладений 30.01.2007 зі строком погашення 27.01.2012р. з видачею суми кредиту 27300 євро. Період нарахування боргу по виконавчому напису з 30.01.2007 по 17.02.2014. Складові суми вчинення виконавчого напису: прострочена заборгованість по тілу кредиту 23825,48 євро, відсотки 17896,98 євро, 262,59 євро пені. Звернув увагу, що відповідно до п. 11 спи 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення та закінчення строку дії кредитного договору), кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. З моменту закінчення дії кредитного договору вважає, що відсутні підстави для подальшого нарахування відсотків, які нараховані нотаріусом при вчиненні виконавчого напису - період нарахування з 27.01.2012 по 17.02.2014. А по тим, що нараховані раніше - сплив строк позовної давності. Також зазначив, що визначена у виконавчому написі сума заборгованості у розмірі 41\~987,84 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного Банку України (станом на 17.02.2024 року) становить - 497 284 гривні 36 коп., є спірною. 22.04.2024 ухвалою суду відкрито провадження по справі, призначено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву, витребувано у приватного нотаріуса\~Ужгородського міського\~нотаріального округу\~Капітули Ганни\~Денисівни копії документів, які були підставою для видачі виконавчого напису №323 від 16.04.2014 про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 30.01.2007, що належить [PERSON] для погашення боргу по кредитному договору №52/2007-1 від 30.01.2007, укладеному між [PERSON] та акціонерним товариством «Піреус Банк МКБ», в тому числі документ про надіслання вимоги (іншого документу) [PERSON] перед вчиненням виконавчого напису. 13.05.2024 на адресу суду надійшли витребувані документи. 16.05.2024 на адресу суду надійшли пояснення від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Капітули\~Г.Д., в яких остання зазначила, що подана [PERSON] позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просила позовну заяву залишити без задоволення. В обґрунтування поданих пояснень зазначила, що порядок вчинення виконавчих написів чітко визначено главою 14, розділу III, Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон №3425-ХІІ) та главою 16, розділу II, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок №296/5). Наголосила, що ні Законом №342 5-XII, ні Порядком №296/5 чи будь-яким іншим нормативно правовим актом не передбачено наявності у приватного нотаріуса обов`язку проводити підшиття нотаріально посвідченого документу, який підтверджує заборгованість боржника перед кредитором, до вчиненого виконавчого напису. Крім іншого, помилковими є доводи позивача про відсутність документу про надіслання АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» вимоги позивачу щодо наявності боргу за кредитним договором №52/2007-1 від 30.01.2007. Так, 27.02.2014 АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» на адресу [PERSON] , як позичальника, та [PERSON] , як іпотекодавця, за поштовими відправленнями №7905701979433 та №7905701979425 направлено вимогу про усунення порушення (в порядку статті 35 ЗУ «Про іпотеку») за вих.№97, згідно якої ставиться вимога погасити наявну суму заборгованості у розмірі 41 987,84 євро, яка виникла у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №52/2007-1 від 30.01.2007 року. Дане поштове відправлення отримано позивачем 01.03.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином вважає, що зі сторони АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та приватного нотаріуса Капітула\~Г.Д. дотримано виконання вимог Порядку №296/5 щодо вчинення виконавчого напису після спливу тридцяти днів з моменту отримання іпотекодавцем повідомлення/письмової вимоги про усунення порушень. Також зазначила, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений у відношенні до вимог АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором №52/2007-1 від 30.01.2007 року строк пред`явлення яких згідно статті 257 ЦК України складає три роки. В той же час, пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що Банк надає [PERSON] , кредит в сумі 27 300 євро терміном з 30 січня 2007 року по 27 січня 2012 року зі сплатою відсотків згідно п.3.1 - 3.2 цього Договору. Згідно пункту 2.1, 2.2 кредитного договору, Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти (кредит та відсотки за кредит) в строки обумовлені в пункті 3.1. Договору. Повідомила, що до поданої АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» заяви на вчинення виконавчого напису від 10.04.2014 року вих.№156 долучено документи (розрахунок заборгованості позичальника станом на 17.02.2014 року, роздруківка руху коштів по рахунках на яких обліковувалась та обліковується заборгованість по кредиту та нарахованих відсотках), які підтверджують не тільки наявність заборгованості Позичальника в межах строку позовної давності, але і не повернення тіла кредиту, відсотків до закінчення терміну кредитування - січень 2012 року, що у відповідності до пункту 9.1 кредитного договору та умов договору іпотеки, є беззаперечно підставою для вчинення виконавчого напису для звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи трьох-річний строк позовної давності у відношенні до вимог АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, дату закінчення терміну кредитування - січень 2012 року, а також дату видачі виконавчого напису - 16.04.2014 року, вважає, що є достатні підстави прийти до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в межах строку позовної давності. Звернула увагу, що АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до заяви на вчинення виконавчого напису від 10.04.2014 року вих.№156 долучено розрахунок заборгованості позичальника станом на 17.02.2014 та роздруківку руху коштів по рахунках, на яких обліковувалась та обліковується заборгованість по кредиту та нарахованих відсотках. З аналізу змісту даних документів нотаріусом встановлено, що Позичальник до закінчення терміну кредитування - січень 2012 року не повернув тіло кредиту та відсотки за його користування, що вже свідчить про безспірність заборгованості Позичальника. Заявлені позивачем доводи про неправильність суми заборгованості через відсутність підстав для нарахування та включення до такої відсотків у період з 27.01.2012 року по 17.02.2014 рік вважає необґрунтованими, оскільки обмежуються виключно власними доводами, не підтвердженими жодними доказами. Позивач не надав жодного контррозрахунку заборгованості та доказів, які спростовують визначену у виконавчому написі суму боргу або підтверджують погашення тіла кредиту, відсотків за його користування. Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №645/1979/15-ц та від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц, а також положення Переліку №1172 (у редакції від 29.11.2001 року) вбачає, що під безспірністю заборгованості слід розуміти сам факт наявності заборгованості за договором, який підтверджується наданими стягувачем документам, які в той же час не потребують вчинення зі сторони нотаріуса додаткових та/або обов`язкових дій щодо перевірки позиції боржника щодо такої суми боргу. Пунктом 9.1 кредитного договору визначено, що Банк має право звернути стягнення на майно, що надано в іпотеку в якості забезпечення зобов`язань позичальника за цим Договором у випадках якщо: позичальник не повернув кредит у повному обсязі у відповідності до статті 2 цього Договору: заборгованість Позичальника Банку за будь-яким платежем, передбаченим п. 5.1 цього Договору перевищує 5 робочих днів. Отже вважає, що не повернення Позичальником кредиту та відсотків за його користування у строк до 27.01.2012 року, а так само наявність заборгованості за будь-якими платежами, яка перевищує 5-ть робочих днів, є самостійною підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку незалежно від закінчення строку кредитування, оспорювання зі сторони Позичальника або Іпотекодавця розміру заборгованості. Визначальним значенням має факт неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, зокрема, не повернення суми кредиту. 27.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому представник позивача заперечував щодо позову, просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] у справі №308/7136/24 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначив, що 30.01.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №52/2001-1 на суму 27\~300,00 євро терміном з 30.01.2007 по 27.01.2012. Також 30.01.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем було укладено Договір іпотеки, посвідчений 30.01.2007 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою\~О.С., зареєстрований за реєстровим номером 221. Предметом цього договору було надання Іпотекодавцем в іпотеку майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 79,3 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м, що належить Іпотекодавцю та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником [PERSON] зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання Позичальнику кредитних коштів згідно з умовами кредитного договору виконав в повному обсязі. Однак, Позичальником взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконані, внаслідок чого утворились прострочена заборгованість. Заборгованість [PERSON] за Кредитним договором станом на 17.02.2014 р. становила 41987,84 євро, з яких: 23 825,48 євро - сума основного боргу по кредиту; 17 896,98 євро - сума нарахованих і несплачених процентів; 262,59 євро - сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту. Сторони домовились, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. 18 цього Договору відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з застереженнями про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому Договорі (п. 26 Договору іпотеки). Із врахуванням\~вищевикладеного,\~16.04.2014\~р.\~приватним нотаріусом\~Ужгородського міського\~нотаріального округу\~Капітулою Ганною\~Денисівною було\~вчинено виконавчий\~напис,\~реєстровий номер 323 щодо звернення стягнення на Предмет іпотеки, належний іпотекодавцю [PERSON] , на користь іпотекодержателя Акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ», який передано в іпотеку АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» в якості виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №52/2007-1 30.01.2007. Виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна, задовольнити вимоги АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до [PERSON] у наступному розмірі: 24\~825,48\~євро - сума основного боргу по кредиту; 17 896,98 євро - сума нарахованих і несплачених процентів; 262,59\~євро - сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, всього - 41 987,84 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 17.02.2014 становило 497\~284,36 грн., та понесених Банком витрат по вчиненню виконавчого напису в розмірі 4\~973,00 грн. Строк, за який виникла заборгованість та провадиться стягнення становить з 30.01.2007 по 17.02.2014. Звернув увагу, що у період з квітня 2014 року по травень 2021 року виконавче провадження на виконання Виконавчого напису відкривалось декілька разів, після повернення виконавчого документа стягувачу напис подавався повторно. 30.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Дмитром Андрійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого напису, ВП №65927651. 17.01.2022 - в межах вищевказаного виконавчого провадження відбулись електронні торги СЕТАМ, де було реалізовано Предмет іпотеки. Переможцем торгів став [PERSON] , ціна продажу 605 000,00 грн. 29.01.2022 - зареєстровано право власності [PERSON] на Предмет іпотеки на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 100, виданий 29.01.2022. 28.01.2022 - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (отриманих від реалізації предмета іпотеки коштів недостатньо для задоволення вимог стягувана за виконавчим документом). Отже, оспорюваний Виконавчий напис на даний момент є фактично виконаним, при цьому кредитна заборгованість погашена лише частково. Предмет іпотеки реалізовано, а право власності на нього належить переможцю електронних торгів СЕТАМ, який є добросовісним набувачем майна. Наголосив, що до Заяви про вчинення Виконавчого напису від 10.04.2014 р. представником АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» було додано копію Вимоги про усунення порушення, вих. №97 від 27.02.2014, адресовану позичальнику [PERSON] та Іпотекодавцю [PERSON] . До зазначеної вимоги\~також було\~додано копії\~фіскальних чеків Укрпошти від 27.02.2014 р. на підтвердження відправлення Вимог вищевказаним адресатам, рекомендовані відправлення №7905701979425 та №7905701979433. Також для вчинення виконавчого напису Приватному нотаріусу було надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно з яким Вимогу було вручено [PERSON] 01.03.2014 р. під її підпис. Отже вважає, що всі вимоги законодавства щодо переліку документів, які мають бути подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» були дотримані в повному обсязі, при цьому звернув увагу на те, що твердження позивача щодо ненадання необхідних документів ґрунтується виключно на припущеннях [PERSON] та її представника. Крім того, на спростування тверджень позивачки щодо вчинення виконавчого напису поза межами періодів, коли такий може бути вчинений, зазначив, що кредитний договір був укладений 30.01.2007 р., строк повернення кредиту з Договором - 27.01.2012. Вимоги про усунення порушення направлені на адреси Позичальника та Іпотекодавця 27.02.2014. Виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 16.04.2014, тобто трохи більше ніж через 2 роки після дати повернення кредиту згідно з Кредитним договором, що повністю відповідає вимогам законодавства. Вважає, що АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» було повністю дотримано норми законодавства, що встановлюють строк для вчинення виконавчого напису. Позивач не навів жодного конкретного обґрунтування свого твердження про порушення строків та жодного доказу. Отже, відповідач вважає відповідні твердження безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи. Щодо тверджень позивача стосовно спірності сум, які стягуються за виконавчим написом, зазначив, що у позовній заяві чітко не вказано, з якими саме грошовими сумами позивач не згодний. На адресу [PERSON] , яка у позовній заяві висловлює незгоду з нарахуванням відсотків після 27.01.2012 було направлено Вимогу про усунення порушення, вих. №97 від 27.02.2014 р., де зазначено розмір заборгованості за Кредитним договором. Про ознайомлення з вимогою та, відповідно, з сумою кредитної заборгованості свідчить підпис позивачки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, жодних звернень до Банку щодо неправильності нарахування заборгованості з боку [PERSON] не було. Також доказів здійснених дій відносно виявлення незгоди із нарахованими сумами за Кредитним договором Позивачем до суду також не надано. Розмір заборгованості у вищевказаній вимозі, Заяві на вчинення виконавчого напису та у самому Виконавчому написі є однаковим, тобто таким, з яким Позивачка була ознайомлена та не заперечувала, Тож твердження про спірність заборгованості (зокрема, про те, що відсотки були нараховані неправомірно або невірно) не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки [PERSON] із нарахованими сумами погодилася і їх не оспорювала. Вважає, що твердження позивачки про спірність нарахованих сум та про порушення під час вчинення виконавчого напису в частині розміру заборгованості необґрунтованими і свідчать про небажання виконувати взяті на себе зобов`язання за Договором іпотеки. Банком було надано достатньо доказів існування заборгованості та її розміру. При цьому позивачка була ознайомлена із сумою заборгованості та не вчинила з 2014 жодних дій на виявлення своєї незгоди з нею, тобто тим самим погодившись із нарахованими сумами. Також просив застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що позивачкою було пропущено строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог. На обґрунтування заявленого зазначив, що 01.03.2014 позивачка була ознайомлена з вимогою про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Протягом 2014-2021 пона неодноразово отримувала постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Постанови надсилались на адресу, зазначену у виконавчому документі і також у позовній заяві. Отже, вважає, що [PERSON] була належним чином повідомленою про виконавче провадження на підставі виконавчого напису, проте з позовом до суду звернулась тільки 19.04.2024. Підсумовуючи зазначив, що враховуючи те, що: -постанови про відкриття виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа стягувачу направлялись рекомендованим/рекомендованим з повідомленням листом на адресу місця проживання Позивачки, -знаючи про закінчення строку повернення грошових коштів за Кредитним договором та про наявність Договору іпотеки; - отримавши Вимогу про усунення порушення 01.03.2014 р., беручи до уваги принцип «розумної обачності» та враховуючи презумпцію обізнаності, вважає, що Позивачка дізналась або об`єктивно мала можливість дізнатися про порушення своїх прав ще у березні-квітні 2014 р. У подальшому документи виконавчого провадження надходили на адресу [PERSON] , зазначену у виконавчому документі, систематично, однак дій щодо оскарження Виконавчого напису вона не вчиняла, із позовом про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню, Позивачка звернулась лише у квітні 2024 року, тобто після спливу позовної давності. Доказів, які б свідчили про те, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права раніше до суду не надано, у зв`язку із чим, зважаючи на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] про визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відмовити у задоволенні позову. Представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що відповідачем заперечуються підстави поданої позовної заяви з мотивів, що виконавчий напис вчинено 16.04.2014р., а строк кредитування закінчився відповідно до умов договору в січні 2012 року. У той же час, підставами позову є заперечення підставності вчинення виконавчого напису за період з 30.01.2007р. по 17.02.2014р. Заперечення відповідача, які гуртуються на тому, що у даній справі оскаржується виконавчий напис, а не стягнення заборгованості за кредитним договором, спростовуються вимогами п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Адже безспірність вимог може мати місце, коли вимоги є безспірними, тобто такими, які відповідають критеріям, визначеним в Порядку та Переліку. Натомість вимоги, щодо яких вчинено виконавчий напис, таким критеріям не відповідають. Тому і скасування виконавчого напису з мотивів не безспірності вимог є достатньою підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З приводу\~клопотання відповідача\~про застосування\~наслідків спливу\~позовної давності\~зазначив,\~що,\~насамперед,\~позивач кредит\~не отримував\~і у\~нього відсутні\~боргові зобов`язання\~перед банком.\~Тому те,\~що позивач\~не вживав\~заходи щодо\~погашення боргу\~перед банком\~не може\~ставитись йому\~у вину. Стверджує, що про вчинення виконавчого напису позивачу не було відомо. Про винесення постанов про відкриття виконавчого провадження йому також відомо не було, оскільки такі йому не направлялись. Про оскаржуваний виконавчий напис позивачу стало відомо, коли прийшли забирати належне йому майно після аукціону у 2022 році. 27.05.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення щодо відповіді на відзив, в яких представник вказав, що всі вимоги законодавства щодо строків та документів, які мають бути подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» дотримано в повному обсязі. Вважає, що твердження позивача про порушення процедури вчинення виконавчого напису не може бути взяти судом до уваги, оскільки воно ґрунтується виключно на загальних припущеннях без прив`язки до конкретних обставин справи і не підтверджені жодними доказами. Наголосив, що жодних звернень до Банку щодо неправильності нарахування заборгованості з боку [PERSON] не було. Також доказів здійснених дій відносно виявлення незгоди із нарахованими сумами за Кредитним договором позивачем до суду не надано. Розмір заборгованості у вищевказаній вимозі, Заяві на вчинення виконавчого напису та у самому Виконавчому написі є однаковим, тобто таким, з яким Позивачка була ознайомлена та не заперечувала. Тож вважає, що твердження про спірність заборгованості (зокрема, про те, що відсотки були нараховані неправомірно або невірно) не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки [PERSON] із нарахованими сумами погодилася і їх не оспорювала. Отже, Банком було дотримано всі вимоги законодавства та надано приватному нотаріусу необхідні документи на підтвердження заборгованості та її розміру. При цьому позивачка була ознайомлена із сумою заборгованості та не вчинила з 2014 року жодних дій на виявлення своєї незгоди з нею, тим самим погодившись із нарахованими сумами. Тож твердження про спірність нарахованих сум є необґрунтованими і свідчать виключно про небажання виконувати взяті на себе зобов`язання за Договором іпотеки. Також повторно представник відповідача просив застосувати до позовних вимог позовну давність з підстав, наведених у відзиві. Зазначив, що позивачка мала можливість дізнатись про порушення своїх прав протягом восьми років, поки тривали сім виконавчих проваджень, відкритих щодо неї. Як висновок, [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню, після спливу позовної давності. Ухвалою суду від 21.08.2024 постановлено перейти до\~розгляду справи\~за позовом\~ [PERSON] до\~акціонерного товариства\~«Піреус Банк\~МКБ»,\~третя особа\~без самостійних\~вимог на\~предмет спору\~на стороні\~відповідача приватний\~нотаріус Ужгородського\~міського нотаріального округу Капітула\~Ганна Денисівна\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 07.10.2024 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача Ракущинець\~А.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові та у відповіді на відзив. Представник відповідача Різунов\~Р.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у їх задоволенні. Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Капітула\~Г.Д. в призначене судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити. Третя особа без самостійних вимог: [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява його представника адвоката Бойко\~Б.Б. про розгляд справи за їх відсутності, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст.13,76,80,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 30.01.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №52/2001-1 на суму 27\~300,00 євро терміном з 30.01.2007 по 27.01.2012. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору в якості забезпечення своїх зобов`язань за цим Договором майновим поручителем надається в іпотеку житловий будинок, загальною площею 79,3 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м, що належить Іпотекодавцю та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 9.1 Кредитного договору передбачено: «Банк має право звернути стягнення на майно, що надано в іпотеку в якості забезпечення зобов`язання Позичальника за цим договором, у порядку, встановленому договорами іпотеки та чинним законодавством України у наступних випадках: - якщо позичальник не поверне кредит у повному обсязі у відповідності до ст. 2 цього Договору; - якщо заборгованість позичальника банку за будь-яким платежем, передбаченим п. 5.1 договору перевищує 5 робочих днів; - у випадку, якщо позичальник протягом 5 робочих днів з дати, вказаної банком у повідомленні про розірвання договору та дострокове стягнення кредиту відповідно до п.8.1 цього Договору, не повертає повний обсяг заборгованості по кредиту на рахунок Банку, включаючи повну сплату відсотків, пені, штрафу; - при порушенні позичальником та/або майновим поручителем зобов`язань за Договором іпотеки.». У разі відсутності коштів банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до договорів іпотеки та всіх інших договорів застави, які будуть укладені в період дії цього договору (п.9.3 кредитного договору). Також 30.01.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем було укладено Договір іпотеки, посвідчений 30.01.2007 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою\~О.С., зареєстрований за реєстровим номером 221. Предметом цього договору було надання Іпотекодавцем в іпотеку майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 79,3 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м, що належить Іпотекодавцю та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед Іпотекодержателем (п. 7 Договору), в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником [PERSON] зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця (п. 18 Договору). Пунктом 18.7 Договору іпотеки також передбачено, що «Іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. У разі порушення Іпотекодавцем обов`язків за цим договором Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань зі сплати кредиту та (або) відсотків, винагород, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором у випадках: - порушення іпотекодавцем якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору; - виявлення іпотекодержателем погіршення станупредмету іпотеки та (або) його нецільового використання або зменшення вартості предмету іпотеки понад норми нормального фізичного зносу або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки; - встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або в цьому ж договорі; - ліквідації або реорганізації іпотекодавця; - порушення кримінальної справи відносно іпотекодавця.» Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. 18 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Як вбачається з матеріалів справи боржником [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконувались, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість зі сплати кредиту. 27.02.2014 ПАТ «Піреус Банк МКБ» направив на адресу боржника [PERSON] та майнового поручителя [PERSON] вимогу про усунення порушення (в порядку ст. 35 Закону України «Про Іпотеку») №97, в якій звернув увагу, що позичальник [PERSON] порушив свої зобов`язання, визначені умовами кредитного договору, а саме не здійснював платежів у рахунок погашення суми кредиту, не сплачував нарахованих по ньому процентів та не здійснював страхування предмету іпотеки. Майновий поручитель порушив свої зобов`язання, визначені умовами іпотечного договору, а саме не здійснював страхування предмету іпотеки. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань станом на 17.02.2014 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 41\~987,84 євро, в т.ч.: 23 825,48 євро - сума основного боргу по кредиту; 17 896,98 євро - сума нарахованих і несплачених процентів; 262,59 євро - сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту. Також у зазначеній вимозі банк вимагав протягом 30 днів з моменту її отримання усунути порушення кредитного договору №52/2007-1 від 30.01.2007 та Договору іпотеки, в тому числі сплатити пеню за прострочення сплати коштів. У випадку неусунення цих порушень на 31 календарний день банк вимагає виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме: повернення кредиту в повному обсязі зі сплатою всіх сум, належних до сплати за кредитним договором, договором іпотеки в розмірі 41\~987,84 євро, що згідно з курсом НБУ станом на 17.02.2014 складає 497\~284,36 грн. В разі невиконання цієї вимоги у строк, визначений в п.1 цієї вимоги, банк буде змушений розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки в порядку, встановленому цим договором та чинним законодавством України шляхом вчинення виконавчого напису. Дане поштове відправлення отримано позивачем 01.03.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 10.04.2014 ПАТ «Піреус Банк МКБ» звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Капітули Ганни Денисівни із заявою на вчинення виконавчого напису. АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до заяви на вчинення виконавчого напису від 10.04.2014 року вих.№156 долучено розрахунок заборгованості позичальника станом на 17.02.2014 та роздруківку руху коштів по рахунках, на яких обліковувалась та обліковується заборгованість по кредиту та нарахованих відсотках. 16.04.2014 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального Капітулою Ганною Денисівною було вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 323 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю [PERSON] на користь іпотекодержателя АТ «Піреус Банк МКБ». Виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна, задовольнити вимоги АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до [PERSON] у наступному розмірі: 24\~825,48\~євро - сума основного боргу по кредиту; 17 896,98 євро - сума нарахованих і несплачених процентів; 262,59\~євро - сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, всього - 41 987,84 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 17.02.2014 становило 497\~284,36 грн., та понесених Банком витрат по вчиненню виконавчого напису в розмірі 4\~973,00 грн. Строк, за який виникла заборгованість та провадиться стягнення становить з 30.01.2007 по 17.02.2014. Також до матеріалів справи відповідачем долучено копії постанов про відкриття виконавчого провадження за спірним виконавчим написом та про повернення виконавчого документу стягувачу за період з 2014 по 2021 роки, а саме: 24.04.2014 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №43110511. 26.06.2014 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно). 21.08.2014 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №44461565. 24.12.2014 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно). 19.02.2015 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №46570199. 30.06.2015 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно). 28.07.2015 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №48237357. 30.12.2015 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно). 10.03.2016 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №50414389. 28.03.2016 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно). 21.09.2016 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №52304906. 28.05.2021 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (за заявою стягувача). 30.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Дмитром Андрійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого напису, ВП №65927651. 17.01.2022 - в межах вищевказаного виконавчого провадження відбулись електронні торги СЕТАМ, де було реалізовано Предмет іпотеки. Переможцем торгів став [PERSON] , ціна продажу 605 000,00 грн. 29.01.2022 - зареєстровано право власності [PERSON] на Предмет іпотеки на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 100, виданий 29.01.2022. 28.01.2022 - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (отриманих від реалізації предмета іпотеки коштів недостатньо для задоволення вимог стягувача за виконавчим документом). Обґрунтовуючи підстави позову, представник позивача послався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону та нотаріус не переконався в безспірності боргу. Відповідно до\~статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). За положеннями\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої\~статті 572 ЦК України\~та частини першої статті 575 ЦК України іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 5\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку»,\~іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У статті 33 розділу V Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до\~ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» №2 від 31.01.1992\~при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Відповідно до положень ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким повинен керуватись нотаріус. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Верховний Суд України у справі за № 6-887цс17 висловив правову позицію, та зазначив, що з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №201/4198/17 (провадження №61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17 (провадження №61-19494св18). Як встановлено судом, виконавчим написом нотаріуса №323 від 16.04.2014 звернуто стягнення на майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить на праві приватної власності [PERSON] . Виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна, задовольнити вимоги АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до [PERSON] у наступному розмірі: 24\~825,48\~євро - сума основного боргу по кредиту; 17 896,98 євро - сума нарахованих і несплачених процентів; 262,59\~євро - сума пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, всього - 41 987,84 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 17.02.2014 становило 497\~284,36 грн., та понесених Банком витрат по вчиненню виконавчого напису в розмірі 4\~973,00 грн. Строк, за який виникла заборгованість та провадиться стягнення становить з 30.01.2007 по 17.02.2014. Виконавчий напис нотаріуса вчинений на підставі заяви ПАТ «Піреус Банк МКБ» від 10.04.2014, згідно якої банк просив приватного нотаріуса Капітулу\~Г.Д. вчинити виконавчий напис на договорі іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Борисовою\~О.С. 30.01.2007, зареєстрованого в реєстрі за №221, укладеному між ПАТ «Піреус БАНК МКБ» та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №52/2007-1 від 30.01.2007, яким звернути стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з доданого до вищевказаної заяви «Розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «Піреус Банк МКБ» по кредитному договору №52/2007-1 від 30.07.2007 станом на 17.02.2014» боржнику нараховувались відсотки за користування кредитом до 01.02.2014. При цьому строк кредитування згідно з кредитним договором складає період з 30.01.2007 по 27.01.2012. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина\~перша\~статті\~1048 ЦК України). Як неодноразово зауважувала Велика Палата Верховного Суду, термін "користування чужими грошовими коштами" (стаття\~536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття\~1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття\~625 ЦК України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)). Припис абзацу другого частини\~першої\~статті\~1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною\~другою\~статті\~1050 ЦК України\~право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина\~друга\~статті\~625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)). За умовами кредитного договору №52/2007-1 від 30.01.2007 сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом, нарахованих на фактичну суму заборгованості за кредитом. Тому у межах строку кредитування позичальник мав періодичними (щомісячними) платежами повертати банку кредит і сплачувати проценти за користування ним. Проте право банку нараховувати проценти на підставі частини\~першої\~статті\~1048 ЦК України\~припинилося після спливу 17 лютого 2012 року строку кредитування. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Отже, в матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження безспірності заборгованості, на підставі якої був виданий оспорюваний виконавчий напис нотаріуса від 16.04.2014 №323. Згідно із положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а позовні вимоги є обґрунтованими. У відзиві на позов сторона відповідача просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог і з цих підстав відмовити у задоволенні позову. Главою 19 Цивільного Кодексу визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. За змістом статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За змістом статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 267 ЦК України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України ). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.10.2023 у справі №344/13138/21 зазначено наступне: порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналіз ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше. Судом встановлено, що позивачка отримала вимогу про усунення порушення 01.03.2014, про що свідчить її підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Тобто позивачка була обізнана про факт невиконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором та про розмір заборгованості, а також була попереджена про подальше звернення стягнення на Предмет іпотеки. Також у матеріалах справи містяться копії постанов про відкриття виконавчого провадження за спірним виконавчим написом та про повернення виконавчого документу стягувачу за період з 2014 по 2021 роки, до яких долучено копії листів, що направлялись позивачці державними виконавцями з метою доведення інформації до відома сторін про виконавчі дії, а саме: 24.04.2014 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №43110511, додано копію листа від 24.04.2014 №2-643/14 «Про надіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження». 26.06.2014 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно). 21.08.2014 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №44461565, додано копію листа від 21.08.2014 №18-1578/14 щодо надіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. 24.12.2014 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно), додано копію листа від 24.12.2014 №18-1578/14 щодо надсилання копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. 19.02.2015 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №46570199, додано копію листа від 20.02.2015 №18-510/15 щодо надіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. 30.06.2015 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно). 28.07.2015 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №48237357, додано копію листа від 29.07.2015 №18-940/15 щодо надіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. 30.12.2015 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно). 10.03.2016 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №50414389, додано копію листа від 11.03.2016 №18-488/16 щодо надіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. 28.03.2016 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (наявність мораторію на звернення стягнення на майно), додано копію листа від 28.03.2016 №18-488/16 щодо надсилання копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. 21.09.2016 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ВП №52304906. 28.05.2021 - винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (за заявою стягувача), додано копію листа від 28.05.2021 №40223 щодо надсилання копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. В ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 р. з моменту набрання ним законної сили і до редакції від 28.08.2018 р. включно було зазначено про необхідність направлення вищевказаних постанов рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Аналогічні норми щодо надсилання постанов рекомендованим листом з повідомленням про вручення містились у ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 р., який діяв до 2016 р. У Виконавчому написі зазначено адресу [PERSON] : [ADDRESS] . Саме за цією адресою було направлено постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про повернення виконавчого документу стягувачу. Суд звертає увагу, що за зазначеною адресою і наразі здійснюється листування між судом та позивачкою, оскільки така адреса вказана позивачкою як її місце проживання при поданні позовної заяви. Отже, суд констатує, що позивачка дізналась або об`єктивно мала можливість дізнатися про порушення своїх прав ще у березні-квітні 2014, а отже звернулась до суду з позовною заявою після спливу строку позовної давності. Доказів протилежного позивачка не надала. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який Позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 р. у справі №914/3224/16, провадження №12-128гс19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2020 р. у справі №136/35/18 (провадження №61-7953св19) у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 р. у справі №6-152цс14. Отже, з урахуванням пропущення позивачкою загальної позовної давності та за наявності заяви відповідача про застосування такої давності у спорі, з огляду на те, що позивачка не обґрунтувала поважності причин пропущення позовної давності, суд відмовляє у позові до відповідача за спливом строків позовної давності.

Outcome: dismissed