Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.08.2022 року Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис 277. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, сторонам надано час для подання заяв по суті. Позивачка у судове засідання не з`явилися, надала заяву, в якій прохала суд проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, судові витрати з відповідача прохала не стягувати, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 20.08.2022 року Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис 277, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). На даний час сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки примушування до збереження шлюбу може порушити право позивача на свободу та особисту недоторканність. Зважаючи на все вище вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка після укладення шлюбу прізвище не змінювала. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7), яких позивачка просила залишити проживати з нею. Враховуючи відсутність спору між сторонами щодо того з ким із батьків будуть проживати діти після розірвання шлюбу, то у межах розгляду даної цивільної справи судом вирішується питання про залишення проживання дітей з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі вони проживають, відтак суд доходить висновку про залишення проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Прийняття судом рішення за зазначеною вимогою узгоджується із правовим висновком, що міститься: у Постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) згідно якого за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу; у Постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року по справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) згідно якого зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому місце її проживання. Позивачка просила не стягувати судовий збір з відповідача, тому суд не вирішує дане питання. Беручи до уваги вище викладене,

Outcome: approved