Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

06.08.2025 року позивачка [PERSON] , [INFO] , звернулася до Перечинського районного суду Закарпатської області з позовом до Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. В обсяг спадкового майна входить житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка є спадкоємцем після померлої за заповітом, який складено 09 жовтня 2014 року, та прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства. Враховуючи те, що відсутній документ, який посвідчує право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будовами та спорудами, позивачка не може оформити право власності на вказане будинковолодіння, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті її бабусі [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 13.08.2025 відкрито провадження у справі №304/1788/25 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано від приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаша Владислава Івановича завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] Ухвалою суду від 21.08.2025 року залучено до участі у справі №304/1788/24 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] та її представник Зизич Н.Ю. не з`явилися, про день та час його проведення були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано письмову заяву представника позивачки адвоката Зизич Н.Ю., в якій висловлено проханням розглянути справу без її участі та без участі її довірителя [PERSON] , за наявними у справі матеріалами. Заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов [PERSON] задовольнити за наведеними у позовній заяві підставами та обґрунтуваннями. Представник відповідача Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час проведення підготовчого засідання були судом повідомлені своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог на адресу суду не подано. Проте, представник відповідача подав через канцелярію суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. В підготовче судове засідання треті особи на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про день та час проведення підготовчого засідання були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано 28.08.2025 року письмові заяви третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , в яких вони просять розглянути справу без їх участі, проти заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом [PERSON] та [PERSON] не заперечують. При цьому просять суд розглянути справу за їх відсутності. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). З врахуванням приписів ч.1 ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи ті обставини, що відповідач визнає заявлені позивачем вимоги, проти задоволення позову заперечень не має, і таке визнання позовних вимог відповідає Закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Дослідивши у повному обсязі матеріали справи № 304/1788/25, повно та всебічно з`ясувавши обставини у цій справі, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у місті Ужгороді Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 12 від 03.08.2020 року. Вказаний факт підтверджено Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 03 серпня 2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, при житті [PERSON] , [INFO] склала заповіт, який посвідчений 09 жовтня 2014 року секретарем виконкому Т.Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Гливка М.В., та зареєстровано в журналі за № 76, та відповідно до складеного заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження належний їй житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , та все майно, яке належить їй в даний час, яке буде належати їй на день її смерті, і на яке вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON] , 1969 року народження, що мешкає в [ADDRESS] , та [PERSON] , 1988 року народження, що мешкає в [ADDRESS] . Даний заповіт не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої приватним нотаріусом Маріаш В.І. від 21.08.2025 року за №82276731 та з вказаних відомостей вбачається наявність заповіту [PERSON] , посвідченого 09.10.2014 року Тур`є-Бистрянською сільською радою Перечинського району Закарпатської області, який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №76, та вказаний заповіт на теперішній час є чинним. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №82276716 від 21.08.2025 року, за майном померлої [INFO] [PERSON] , заведена спадкова справа №36/2020 приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області Маріаш В.І. Листом від 21 серпня 2025 року № 47/02-14 приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаш Владислав Іванович повідомив суд про заведення ним спадкової справи № 36/2020 за померлою [INFO] [PERSON] , копію документів якої на 40 аркушів надав суду. Як вбачається з витребуваної судом від приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу Закарпатської області Маріаш В.І. копії спадкової справи №36/2020, після смерті [PERSON] до вказаного нотаріуса 20.11.2020 року звернулися [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на користь онуки померлої [PERSON] . Крім того, 20.11.2020 року до приватного нотаріуса Маріаш В.І. зверталася із заявою [PERSON] , позивачка у справі, та в якій зазначила, що вона приймає спадщину за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , яка полмерла [INFO] . Згідно матеріалів вказаної спадкової справи листом № 46/02-14 від 29.07.2025 року приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Владислав Маріаш, повідомив заявнику [PERSON] про те, що є неможливим видати Свідоцтво про право на спадщину за померлою [PERSON] , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності [PERSON] на майно та нотаріусом рекомендовано звернутися до суду з позовом про признання права власності в порядку спадкування. Таким чином, встановлено, що 20.11.2020 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаш Владислава Івановича із заявою, в якій зазначив, що він відмовляється від прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] на користь спадкоємиці за заповітом та онуки померлої [PERSON] , а також відмовляється від прийняття спадщини на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатний за станом здоров`я спадкоємець, інвалід третьої групи, відповідно до ст.1241 ЦК України. Також, 20.11.2020 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріашу Владиславу Івановичу заяву, в якій зазначила, що вона відмовляється від прийняття спадщини на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна за станом здоров`я спадкоємець, інвалід третьої групи, відповідно до ст. 1241 ЦК України. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачка [PERSON] є онукою [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження позивачки [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , укладеним 29.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », також свідоцтвом про народження [PERSON] (мати позивачки) серії [NUMBER] , повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , укладеним між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки №163 від 28.07.2025, виданої Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області підтверджено, що згідно даних погосподарської книги сільської ради за 2016-2020 р.р., особовий рахунок № [NUMBER] , головою домогосподарства в [ADDRESS] являлася [PERSON] , яка померла [INFO] . З довідки за вих. №362 від 09.10.2024, виданої Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та разом з неюна день смерті були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно даних погосподарської книги сільської ради № 4 за 2016-2020 р.р., особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.11.2024 року, відомості щодо житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] , станом на 14.11.2024, відсутні. Отже, право власності на згаданий об`єкт нерухомості не зареєстроване. З Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який виготовлено на замовлення [PERSON] суб`єктом господарювання [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 003620), встановлено, що станом на 18.11.2024 за вказаною адресою розташовано житловий будинок (загальна площа 59,8 кв.м., житлова 45,7 кв.м.), а також господарська будівля, сарай, сінник, вбиральня, сарай, огорожа (загальна площа 700,0 кв.м.). Як вбачається із Зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, виготовленого ФОП [PERSON] щодо об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зазначено, що станом на дату оцінки 07.08.2025 інвентаризаційна вартість вказаного об`єкту нерухомості становить 127047,00 гривень. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаша Владислава Івановича, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті [PERSON] , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на житловий будинок ( [ADDRESS] ). При цьому, нотаріус вказав на те, що позивачці необхідно звернутись до суду для визнання права власності на майно в порядку спадкування. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Положеннями статті 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1218 чинного Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Відповідно до приписів ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно вимог ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України). Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Згідно з п.п.1,2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до п.23 вказаної Постанови Пленуму, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Таким чином, враховуючи те, що позивачка прийняла спадщину в установленому законом порядку за заповітом, але оформити своє право на спірний житловий будинок не має можливості, порушене право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що позивачка [PERSON] не має можливості оформити спадщину за заповітом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно у виді житлового будинку [ADDRESS] , а тому питання визначення належності нерухомого майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних за наданими документами, що дає суду підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] . Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини по даній справі, а також визнання позову відповідачем Тур`є-Реметівською сільською радою , не заперечення проти задоволення позовних вимог третіх осіб у справі на строні відповідача та ті обставини, що прийняттям спадщини за заповітом позивачкою [PERSON] , з огляду на положення ст.ст.1258,1265 ЦК України, права інших осіб (спадкоємців) не порушуються, оскільки інші спадкоємці [PERSON] , [PERSON] подала до нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадшини до майна померлої [PERSON] на користь позивачки [PERSON] та інші спадкоємці, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися, тому повно та всебічно дослідивши матеріали даної справи № 304/1788/25, а також матеріали спадкової справи № 36/2020, та оцінивши у сукупності наявні у цивільній справі докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних за наданими документами, що дає суду підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду в загальній сумі 1338,06 гривень /а.с.7/. Натомість, враховуючи що стороною позивача за окремо поданою завою не заявлялено вимог про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, тому на підставі ст.13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved