Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, у якій просила встановити факт смерті громадянина Ліванської Республіки [PERSON] , [INFO] , який [INFO] помер у місті Баржа, Ліванська Республіка. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заяви зазначала, що 25.07.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного правління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] , громадянином Ліванської Республіки. \~ \~ \~ \~ [INFO] її чоловік помер у місті Баржа Ліванської Республіки, про що видане свідоцтво про смерть від 30.16.2016 компетентними органами Ліванської Республіки. \~ \~ \~ \~Вказувала, що через те, що Ліванська Республіка не учасницею Гаазької Конвенції 1961 року, яка спрощує порядок визнання офіційних документів, шляхом проставлення апостиля, документи про смерть, видані в Лівані, не можуть бути легалізовані та використані безпосередньо для державної реєстрації смерті в Україні. \~ \~ \~ \~Стверджує, що за вказаних обставин в Україні відсутній офіційний запис про смерть чоловіка позивача. \~ \~ \~ \~Внаслідок цього, [PERSON] юридично продовжує вважатися особою, яка перебуває у шлюбі, що породжує для неї суттєві обмеження у реалізації особистих немайнових прав, зокрема, унеможливлює укладення іншого шлюбу, створює перешкоди у врегулюванні сімейних відносин та захисті правової визначеності її особистого статусу. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вищенаведене, просила встановити зазначений факт. \~ \~ \~ \~У судове засідання заявник та її представник не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, вимоги, заявлені в уточненій заяві, підтримують в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи Полтавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, при її вирішенні покладаються на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 25.07.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного правління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , громадянином Ліванської Республіки, актовий запис № 862, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.07.2012 (а.с. 11). \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] помер у місті Баржа, Лівванська Республіка, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.01.2016 (а.с. 7-10). \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання щодо можливості встановлення зазначеного факту, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 12) розкриття професійної таємниці на ринках капіталу та організованих товарних ринках. Згідно із частинами першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13Постанови № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»(з подальшими змінами) заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву з посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану та від оголошення особи померлою, яке провадиться за іншими правиламиЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Ці правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N\~320/948/18. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №307/3991/23\~(провадження №61-3996св25 від 15 липня 2025 року, у справі №186/227/24\~(провадження №61-4806св25 від 02 липня 2025 року. Відтак, чинне цивільне процесуальне законодавство України передбачає випадки звернення до суду, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого орган державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦС) може видати свідоцтво про смерть, а саме: - встановлення факту смерті особи в певний час - у разі неможливості реєстрації органом ДРАЦС факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку чи надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан(стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). У цій справі заявник просить встановити факт смерті чоловіка ХассанаМохаммада на території Ліванської Республіки, посилаючись на те, метою встановлення заявленого факту необхідне їй для реалізації своїх прав як жінки, чий чоловік помер. Перепоною позасудової процедури легалізації зазначила, що держава, на території якої помер її чоловік, не є членом Гаазької конвенції 1961 року, що ускладнює процес такої легалізації. Однак, суд звертає увагу, що факт смерті ХассанаМохаммадапідтверджено свідоцтвом про смерть, виданим компетентними органами відповідно до законодавства іноземної держави, на території якої настала смерть, а тому відсутні підстави для встановлення факту смерті в судовому порядку, оскільки смерть ХассанаМохаммадавже підтверджена відповідним свідоцтвом про смерть. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 серпня 2024 року у справі №643/8133/23, від 24 грудня 2024 року у справі №387/228/24, від 02 липня 2025 року у справі №186/227/24. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №307/3991/23\~(провадження №61-3996св25 від 15 липня 2025 року, у справі №186/227/24\~(провадження №61-4806св25 від 02 липня 2025 року. В даних постановах Колегією суддів не встановлено підстав для відступу від вказаних висновків Верховного Суду. Крім того, заявником не надано доказів щодо звернення до компетентних органів для легалізації смерті її чоловіка як громадянина іноземної держави, який помер на території іноземної держави, та відповідної відмови таких органів. При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що для легалізації свідоцтва про смерть на території країни, що не є учасницею Гаазької конвенції, застосовується консульська легалізація. Цей процес включає переклад документа, завірення перекладу нотаріусом, а потім послідовне засвідчення його в Міністерстві юстиції, Міністерстві закордонних справ та консульстві України в країні видачі документа. Таким чином у задоволенні заяви слід відмовити. Разом з тим, відмова у задоволенні основних вимог має наслідком відмову у задоволенні похідних вимог, оскільки вони залежать від існування первинних; якщо основне право не захищене, то й похідні не можуть бути задоволені.\~. У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні основної вимоги щодо встановленню факту смерті, відтак не підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання факту, таким, що має юридичне значення для державної реєстрації смерті у відділі державної реєстрації актів цивільного стану та зобов`язання органу держаної реєстрації актів цивільного стану внести до Державного реєстру актів цивільного стану запису про смерть та видати відповідне свідоцтво.

Outcome: dismissed