Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності за набувальною давністю на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 15.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує, та просить суд їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності його представника. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Позивач, [PERSON] , з 09.03.1993 року є власником та зареєстрований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Будинок був наданий йому колгоспом, а 18.12.2000 року позивач його викупив, що підтверджується квитанцією. Оскільки право власності не було своєчасно зареєстровано і відсутнє в Державних реєстрах, позивач не може оформити його в адміністративному порядку. Баштанська міська рада відмовила у присвоєнні поштової адреси, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Хоча позивач отримав дозвіл на розробку проєкту землеустрою, його реалізація неможлива через заборону безоплатної передачі земель у приватну власність під час воєнного стану (п. 6-7 розділу X ЗКУ). \~ \~ \~ \~ Право власності на вказане домоволодіння не зареєстровано. Вказаний будинок в 1993 році був виділений позивачу колгоспом КСП «Україна», як дільничному інспектору, на той час - міліції, села Явкине. Згодом, 18 грудня 2000 року, [PERSON] здійснив викуп зазначеного будинку, шляхом сплати на рахунок КСП «Україна» 1000 (однієї тисячі) грн. 00 коп., одначе підтвердженням є лише квитанція, що додається. Позивач є добросовісним набувачем домоволодіння, його право володіння та користування будинком ніким не оспорюється, факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння. Таким чином, позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, несе тягар його утримання, та вимагає визнання права власності на житловий будинок за рішенням суду через об`єктивну неможливість його реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду такі докази: копію паспорту позивача, копія РНОКПП позивача, копію Виписки з реєстру територіальної громади, копію технічного паспорту на житловий будинок, копіюї довідок з старостинського округу від 29.10.2024 № 186-23.03-12 та від 18.03.2025 №30/23.03-12, копію виписки з домової книги, копію квитанції від 18.12.2000, копію рішення Баштанської міської ради від 17.02.2022 року № 55, копію листа Баштанської міської ради від 17.04.2025 № К-9/02.03-6/10, довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов [PERSON] слід задовольнити, з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: З витягу з реєстру територіальної громади від 09.09.2025 вбачається, що [PERSON] зареєстрований з 09.03.1993 року за адресою [ADDRESS] . В технічному паспорті на будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] вказано [PERSON] . З довідки Явкинського старостинського округу від 29.10.2024 вбачається, що [PERSON] згідно по господарської книги № 2 є власником жилого будинку за адресою [ADDRESS] з 09.03.1993р. Відповідно до довідки Явкинського старостинського округу від 18.03.2025 [PERSON] дійсно користується земельними ділянками за адресою [ADDRESS] . Відповідно до виписки з домової книги в домоволодінні за адресою [ADDRESS] зареєстрований позивач з 09.03.1993. Рішенням сесії Баштанської міської ради від 17.02.2022 № 55 [PERSON] надано дозвіл виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. п.9, 11, 13, 14 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. ст.12,81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд зазначає, що позивачем [PERSON] , належними, допустимими та достовірними доказами доведено, що він добросовісно, вільно та відкрито володіє на користується майном, а саме, домоволодінням за адресою [ADDRESS] , який в 1993 році був виділений позивачу колгоспом КСП «Україна», як дільничному інспектору, на той час міліції. При цьому, суд враховує, що право власності на вказане нерухоме майно ні за ким не зареєстровано, тому позивач є добросовісним набувачем домоволодіння, безперервно та відкрито продовжує користуватися цим майном впродовж більше 10 років, утримує та використовує його для власних потреб з 1993 року, а тому суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення позову та визнання за ним права власності на домоволодінням за адресою [ADDRESS] , за набувальною давністю. З урахуванням положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Судові витрати у справі за заявою позивача покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved