Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання квартири [ADDRESS] спільним майном подружжя та виділення у власність позивачки частки вказаного майна. В обґрунтування вимог зазначила, що в період зареєстрованого шлюбу сторонами було придбано спірну квартиру. Оскільки зазначене майно є спільним майном подружжя та сторонами не погоджено порядку його поділу, вона змушена звернутися до суду. Позивачка до суду не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 2018 року по 15 листопада 2022 року (а.с. 39-40). В період шлюбу сторони набули у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 28-30). 14 червня 2025 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Вирішуючи спір, суд виходить з того, що згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2 статті 60 СК України). За змістом частини 1 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обігу. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина 1 статті 65 СК України). Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини/чоловіка визначені статтею 57 СК України, відповідно до якої, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Конструкція норми статті 60 СК України містить правову презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України). Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням того, що позивачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала надала суду докази того факту, що спірне майно набуто сторонами у період шлюбу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 4 663 грн 04 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати у розмірі 4 663 грн 04 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved