Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

05.09.2025 позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Притулу О.Б., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРИНЯ АВТО», в якому просить стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 2347 Євро, що еквівалентно сумі заборгованості у гривнях за офіційним курсом Євро станом на дату ухвалення судового рішення, 30 000 гривень моральної шкоди та 22 000 гривень витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.09.2024 року між [PERSON] та ТОВ «БРИНЯ АВТО» укладено Договір комісії на надання послуг № 41767. Відповідно до умов даного Договору та Акту прийому - передачі грошових коштів від 11.10.2024, підписаного сторонами, позивачем здійснена оплата за автотранспортний засіб в сумі 29 930 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) доларів США та попередня оплата за ПДВ (як вказано в договорі) у сумі 2 347 (дві тисячі триста сорок сім) Євро. Згідно акту приймання - передачі від 23.01.2025, ТОВ «БРИНЯ АВТО» передало, а [PERSON] прийняв автотранспортний засіб марки Hyundai ionic 5 рік випуску 2021, колір білий, номер кузова [NUMBER] . Відповідно до даного акту, разом з автотранспортним засобом позивачу було надано митну декларацію форми МД -2. Відповідно до відомостей, які містяться у даній митній декларації №25UA20918000276405 від 16.01.2025 вбачається, що вартість даного автотранспортного засобу становить 29 450 Євро, що є меншою сумою, аніж та, яка була сплачена Позивачем за актом приймання - передачі грошових коштів. Жодних відомостей про необхідність сплати ПДВ чи інших платежів у митній декларації також не йдеться. Разом з тим, після прибуття авто в Україну, ТОВ «БРИНЯ АВТО» повідомило позивачу, що протягом двох тижнів йому буде повернуто сплачену суму ПДВ у розмірі 2347 (дві тисячі триста сорок сім) Євро, які були передані ним як передоплата ПДВ, згідно з актом прийому - передачі грошових коштів від 11.10.2024. Дану обставину стосовно визнання відповідачем обов`язку повернення Позивачу сплаченої суми ПДВ підтверджують принтскріни листування [PERSON] та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «БРИНЯ АВТО» у застосунку «Telegram». Однак, вказану суму не повернуто до сьогодні. Також, крім матеріальної шкоди, позивачу було завдано моральної (немайнової) шкоди, яку він оцінює в розмірі 30 000 грн. Оскільки позивачу, як споживачу послуг щодо підбору, придбання, перевезення та розмитнення автотранспортного засобу, внаслідок неправомірних дій відповідача, виразилась у моральних стражданнях, спричинених відчуттям тривалої невизначеності, несправедливості, постійного стресу та хвилювання.. Враховуючи наведене, представник позивача просить суд стягнути із ТОВ «БРИНЯ АВТО» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 2347 Євро, що еквівалентно сумі заборгованості у гривнях за офіційним курсом Євро станом на дату ухвалення судового рішення, 30 000 гривень моральної шкоди та 22 000 гривень витрат на правничу допомогу. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.09.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач та його представник будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак представник позивача подала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також, подала суду заяву про приєднання до матеріалів справи доказів повесених витрат на правову допомогу, які просила суд стягнути із відповідача. Представник відповідача ТОВ «Бриня Авто», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав, будь-яких заперечень проти позову, заяв, клопотань чи пояснень з приводу позовних вимог по суті до суду від відповідача не надходило. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач та його представник. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 14 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» та [PERSON] укладено Договір комісії на надання послуг № 41767 (далі - Договір комісії) (а.с. 10-11). За цим Договором Комітент доручає, а Комісіонер зобов`язується від свого імені, але за рахунок та в інтересах Комітента здійснити правочин з надання послуг щодо підбору, придбання та розмитнення автотранспортного засобу (далі - Товар) (п. 1.1. Договору комісії). Згідно з п.п. 2.4. Договору, з метою здійснення експедирування, вивантаження, підготовки транзитних транспортних документів та транспортування Товару в пункт доставки Товару - Україна, митний пост «Житомир», вул. Садова, 4 - Комітент зобов`язується здійснювати попередню повну оплаїу з доставки Товару, вартість якої встановлюється третьою стороною (транспортною компанією). Строк поставки товару визначається сторонами відповідно до розумних термі- нів на здійснення поставки щодо аналогічних товарів, але не може перевищувати 6 (шість) місяців (п. 1.5. Договору комісії). Згідно п. 1.7. Договору комісії з метою митного оформлення Товару Комісіонер забезпечує проведення третіми сторонами декларування та розмитнення Товару з подальшим випуском для вільного обігу на митній території України. Відповідно до п. 1.9. Договору комісії після проведення митного оформлення Товару за домовленістю сторін Комісіонер забезпечує сертифікацію та реєстрацію Товару в сервісному центрі МВС. Комісіонер здійснює повідомлення Комітента про підбір, придбання, транспортування, митне оформлення Товару та виставлення рахунків за Договором засобами електронного зв`язку (п. 1.10 Договору комісії). Сторони погодили, що у відповідності до положень п. 2.2 Договору комісії з метою виконання умов даного Договору Комісіонером, Комітент відповідно до виставленого Комісіонером рахунку здійснює оплату, що становить 10250 гривень на розрахунковий рахунок Комісіонера, вказаний у Договорі відразу з моменту укладання цього Договору. Підбір, огляд та бронювання Товару здійснюється тільки після оплати платежу. Відповідно до п. 2.3. Договору комісії по виграному лоту Комітент зобов`язується здійснити оплату вартості ставки та аукціонні збори на рахунок та у строки, визначені дилером. Відповідно до Акту прийому-передачі грошових коштів від 11.10.2024 до Договору комісії на надання послуг № 41767 від 17 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «Бриня Авто» як Комісіонером, з однієї сторони, та [PERSON] як Комітентом, за яким відповідно до умов Договору та виставленого інвойсу Hyundai ioniq 5 KMHKR81CPNU004997. Комітент оплатив Комісіонеру готівкою кошти у розмірі 29930 доларів США та 2347 Євро за надані послуги, а комітент прийняв вказані кошти (а.с.12). Цей Акт набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та становить невід`ємну частину Договору. Комісіонер та Комітент не має претензій один до одного. Таким чином, відповідно до умов Договору комісії та Акту прийому-передачі грошових коштів від 11.10.2024, що є невід`ємною частиною Договору комісії, позивачем було сплачено ТОВ «Бриня Авто» 29930 доларів США та 2347 Євро. Згідно акту приймання - передачі від 23.01.2025, ТОВ «БРИНЯ АВТО» передало, а [PERSON] прийняв автотранспортний засіб марки Hyundai ionic 5 рік випуску 2021, колір білий, номер кузова [NUMBER] . Відповідно до даного акту, разом з автотранспортним засобом позивачу було надано митну декларацію форми МД -2. Відповідно до відомостей, які містяться у даній митній декларації №25UA20918000276405 від 16.01.2025 вбачається, що вартість даного автотранспортного засобу становить 29 450 Євро, що є меншою сумою, аніж та, яка була сплачена Позивачем за актом приймання - передачі грошових коштів. Жодних відомостей про необхідність сплати ПДВ чи інших платежів у митній декларації також не йдеться. Для з`ясування інформації щодо нарахованих платежів при перетині кордону, [PERSON] на адресу Львівської митниці було направлено запит. У відповідь на вказаний запит, повідомлено, що податок на додану вартість не сплачувався. Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням даного виду товару від оподаткування передбаченим Митним кодексом України, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України при поміщенні товарів у митні режими імпорту, експорту. З метою врегулювання питання щодо повернення коштів у сумі 2 347 (дві тисячі триста сорок сім) Євро, позивач звернувся до ТОВ «БРИНЯ АВТО» з письмовою претензією від 02.04.2025. Проте, відповіді на даний запит Позивач не отримав. Згодом, 03.06.2025 позивач повторно скерував на адресу відповідача претензію про виплату заборгованості, однак, знову ж таки, жодної відповіді не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно із ч. 1 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ч. 1 ст. 1012 ЦК України). Договір комісії - один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків). Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені, але за рахунок комітента та у його інтересах. Натомість особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору (постанови Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/7149/21, від 25.04.2023 у справі № 910/6474/20, п. 52 постанови від 30.04.2024 у справі № 910/6474/20). Також Верховний Суд у постанові від 17.07.2024 у справі № 910/5822/23 зазначив про те, що договори комісії можуть укладатись з метою доручення комісіонерові вчинення будь-яких, не заборонених законом і таких, що не суперечать правовому статусу сторін, правочинів. Відповідно до статті 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати, тощо. Закон не покладає на комітента обов`язку давати комісіонеру детальні вказівки, водночас, комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що як правило ставляться. Ще однією особливістю договору комісії є відповідальність комісіонера перед комітентом за невиконання третьою особою договору, у разі, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере), а також якщо комісіонер доведе що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки (ст. ст. 1016, 1017 ЦК України). Такі висновки щодо застосування статей 1011, 1014 ЦК України також викладено у п. 54 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.04.2024 у справі № 910/6474/20. Згідно зі статтею 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Цей імперативний припис закону стосується і сум, отриманих від продажу товару, що належить комітету і останній набуває право власності ще до фактичного отримання від комісіонера, але саме того, що придбано, а не того, що має бути придбано, оскільки у контексті ч. 3 ст. 1017 ЦК України, комісіонер, який продав майно за нижчою ціною, повинен заплатити різницю комітентові, якщо комісіонер не доведе, що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки. Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (частина перша статті 1022 ЦК України). Прийняття комітентом виконання за договором комісії визначено у статті 1023 ЦК України, за положеннями якої комітент зобов`язаний, зокрема, прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії. Відтак, станом на теперішній час відповідачем не повернуто [PERSON] надмірну оплату за Договором комісії в розмірі 2347 Євро. Вказане не спростовано відповідачем. 02.04.2025 та 03.06.2025 позивачем на поштову адресу ТОВ «БРИНЯ АВТО» було направлено письмові претензії (вимоги) з проханням повернути надміру сплачені грошові кошти у сумі 2347 Євро. На письмові претензії позивача відповідач відповіді не надав. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як слідує із положень ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 зазначила, що у разі стягнення судом заборгованості за зобов`язанням в грошовому еквіваленті в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом НБУ на день виконання судового рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути надмірно сплачені кошти у розмірі 2 347 Євро, що станом на 02.12.2025 відповідно до встановленого курсу НБУ (1 Євро= 49,3149 грн) становить 115 742, 07 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що такі вимоги до задовлення не підлягають оскільки як чинним законодавством України, так і умовами укладеного між сторонами договору не передбачено відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання договірних зобов`язань, а тому у задовленні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд відмовляє за їх неправомірністю. Інших підстав, які передбачені статтею 23 ЦК України, щодо відшкодування моральної шкоди, позивачем не наведено. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом установлено, що позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ч. 3 ст. 22 Закону «Про захист прав споживачів. Згідно із ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює пільги щодо сплати судового збору. У вказаній статті відсутня підстава щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Але ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вказівки про вичерпність переліку випадків для звільнення від сплати судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Отже, процесуальне законодавство не обмежує коло Законів України, які можуть встановлювати підстави для звільнення від сплати судового збору. Тому Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зазначена норма прямо вказує на звільнення споживача від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Разом з тим, згідно п. 7 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10), оскільки стаття 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, зокрема, ст. 22 Закону України від 22 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», розмір судового збору за даним позовом повинен становить 1% від ціни позову (165 742, 07 гривень), а саме 1657,42 грн. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, позов задоволено частково,а саме на 69,83 %, то із відповідача ТОВ «Бриня Авто» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1157,37 грн. (1657,42/100%х69,83%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено частково, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що позов задоволено частково, а саме на 69,83 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в розмірі 15362,60 грн. (22000/100%х69,83%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial