Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

В провадженні Миколаївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів. Первісний позов мотивований тим, що у сторін в незареєстрованому шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З самого початку збройної агресії російської федерації мати дітей, [PERSON] разом з дітьми евакуювалася до Європейського Союзу, а [PERSON] залишився на території України. Пізніше, [PERSON] почала влаштовувати особисте життя, позбавила позивача можливості спілкування з дітьми, крім розмов по телефону під особистим контролем. На вимогу привезти дітей до України реагує відмовою. [PERSON] просить визначити місце проживання дітей з батьком за його місцем реєстрації та проживаня: [ADDRESS] . 17.11.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, згідно якого представник відповідача просив, зокрема, у задоволенні вимог первісного позову відмовити у повному обсязі. (а.с.67-68, том 1) 26.12.2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій, зокрема, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. (а.с.119-121, том 1) 17.11.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява, згідно якої батько дітей протягом тривалого часу пиячить, не надає ніякої допомоги на утримання дітей, веде аморальний спосіб життя, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (прибутку) відповідача, починаючи з моменту подання до суду зустрічної позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, тобто до [INFO] включно, яке у межах суми стягнення за один місяць піддати негайному виконанню, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі документально підтверджені судові витрати по справі. (а.с.139-148, том 1) 23.01.2024 року від представника позивача за первісним позовом до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, згідно якого представник позивача за первісним позовом просить відмовити у задоволення позовних вимог зустрічної позовної заяви у повному обсязі та задовольнити вимоги первісного позову. (а.с. 194-197, том 1) Рух справи в суді. Ухвалою суду від 07.08.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком, залишено без руху. (а.с. 21, том 1) Ухвалою суду від 13.09.2023 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено підготовче судове засідання. (а.с.30, том 1) Ухвалою суду від 26.12.2023 року заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Берковича Ю.О. - задоволено. Прийнято зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком. Об`єднаним матеріалам присвоєно загальний унікальний номер справи 508/751/23. (а.с.166, том 1) Ухвалою суду від 23.01.2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради. Роз`яснено третій особі можливість подати суду письмові пояснення щодо позову або відзиву з викладом своїх аргументів і міркування на підтримку або заперечення проти позову. Зобов`язано орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради надати висновок на розв`язання спору в частині: визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] ; доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] і [PERSON] . Відмовлено адвокату Баженову Дмитру Вікторовичу в прийнятті відзиву на зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів та роз`яснено, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 178, ст. 191 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи, а до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (п. 2 ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Постановлено звернутись через Міністерство юстиції України до компетентного органу Чеської Республіки із судовим дорученням про надання правової допомоги в отриманні доказів та проведенні окремих процесуальних дій у порядку, встановленому Договором про правову допомогу в цивільних справах між Україною та Чеською Республікою від 28 травня 2001 року, ратифікованого Законом України № 2927-ІІІ від 10 січня 2002 року, а саме з питань: витребування документів про житлово-побутові умови проживання малолітніх [PERSON] і [PERSON] , та їх навчання у навчально-виховних закладах за кордоном, джерела доходів і засобів для існування [PERSON] , а також дані, що характеризують [PERSON] ; з`ясування думки малолітніх дітей сторін [PERSON] і [PERSON] , які перебувають під тимчасовим захистом на території Республіки Чехія разом із матір`ю [PERSON] . На час виконання судового доручення про надання правової допомоги провадження у справі зупинено. (а.с.204-207, том 1) 01.05.2025 року від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшли документи за результатами виконання доручення Миколаївського районного суду Одеської області про виконання окремих процесуальних дій на території Чеської Республіки. (а.с.53-77, том 2) Ухвалою суду від 06.05.2025 року поновлено провадження у зазначеній цивільній справі. (а.с.78, том 2) Ухвалою суду від 10.07.2025 року заяву представника відповідача за первісним позовом, адвоката Берковича Ю.О. про залучення перекладача - задоволено. Залучено до участі у цивільній справі перекладача з чеської мови на українську мову, доручивши письмовий переклад матеріалів щодо результатів виконання компетентним органом Чеської Республіки доручення суду - ФОП [PERSON] . Витрати з надання послуг перекладача за письмовий переклад покладено на позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] та відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] в рівних частинах. (а.с.182-183, том 2) 28.08.2025 року до суду надійшов переклад з чеської на українську мову матеріалів компетентних органів Чеської Республіки для подальшого розгляду справи по суті. (а.с.1-63, том 3) Ухвалою суду від 02.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Зобов`язано Орган опіки та піклування в особі Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради подати письмовий висновок щодо предмету спору. Направлено Органу опіки та піклування в особі Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради копію перекладу з чеської мови на українську мову матеріалів компетентних органів Чеської Республіки для складання письмового висновку щодо предмету спору. (а.с.77-78, том 3) 17.09.2025 року від представника Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшло пояснення третьої особи, згідно якого зважаючи на те, що діти проживають з матір`ю за межами України, а саме в Чехії, орган опіки та піклування - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради не має правових підстав вирішити порушене питання та скласти висновок про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з батька, питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей буде розглянуто на найближчому засіданні Комісії з питань захисту прав дітей Пересипської райадміністрації Одеської міської ради та за результатами розгляду буде підготовлено висновок. (а.с. 157-158, том 3) 22.10.2025 року від представника Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшло пояснення третьої особи, яке містить, зокрема, Висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, згідно якого орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 191-197, том 3) В ході судового розгляду представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та представники відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заявлені ними, кожним зокрема, вимоги підтримали з підстав, наведених у заявах по суті справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору - Органу опіки та піклування в особі Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не зявився, в Поясненні від 22.10.2025 року, яке містить, зокрема, зазначено також про розгляд справи за відсутності представника Органу опіки та піклування в особі Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони у справі, а саме [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с. 12-13, том 1) [PERSON] , а також малолітні [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою : [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно перекладу матеріалів компетентних органів Чеської Республіки, складених на виконання судового доручення про надання правової допомоги в отриманні доказів та проведенні окремих процесуальних дій, мати з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] , за договором оренди. В якій проживає родина, має усі необхідні умови для проживання: окрема кімната дітей, ванна кімната, квартира чиста, сучасна та добре мебльована, діти мають двоярусне ліжко для сну, у дітей з матір`ю налагоджений близький емоційний зв`язок. (а.с.18-20, том 3) Малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю та відвідують Початкову школу Врді, район Кутна Гора. (а.с. 11-13, том 3) Діти мають успіхи в школі, дисципліновані та відповідальні, доброзичливі, приходять до школи доглянутими, мають чистий одяг та приладдя. (а.с.21, том 3) Діти були опитані в районному суді у [PERSON] , без присутності матері, лише у присутності перекладача Анатолія Гафурова, під час вказаного опитування діти висловили свою думку, щодо місця свого проживання, а також інших питань щодо предмету спору. (а.с. 26, том 3) Мати дітей, [PERSON] перебувала на обліку шукачів роботи з 13.09.2024 року. (а.с.22, том 3) З 01.02.2025 перебуває в трудових відносинах з ТОВ МЗЦ, що підтверджується копією трудового договору від 01.02.2025 року. (а.с. 108-112, том 2) Даючи оцінку дослідженим судом доказам, суд виходить з таких міркувань. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України). Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта та шоста статті 19 СК України). Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17, на яку позивач посилається у касаційній скарзі. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина. У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19). Крім того, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21). У даній справі судом встановлено, що малолітні діти фактично з початку 2022 року проживають разом з матір`ю, відвідують навчальний заклад за своїм місцем проживання, в них сформувалися усталені соціальні зв`язки, діти емоційно прив`язані до матері. Натомість, обґрунтованих причин необхідності змінювати їх місце проживання судом не встановлено. Позивач не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дітей з батьком з огляду на інтереси самих дітей, які переважають над інтересами і бажаннями їх батьків, а також, що в умовах воєнного стану в Україні дітям безпечніше ніж залишатися з матір`ю в Чеській Республіці. Ураховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення їх якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дітей з матір`ю в Чеській Республіці, бажання самих дітей, малолітній вік, соціальні зв`язки та психологічну прив`язаність, суд дійшов висновку про відсутності підстав для задоволення первісного позову. Визначення місця проживання дітей з матір`ю не позбавляє позивача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків, спір між якими вирішено судом. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини. Крім того, як було встановлено судом, батько дітей має можливість бачитися з дітьми за їх місцем проживання та проводити з ними час, на підтвердження чому надано докази у вигляді фотознімків та відеофайлів спільного відпочинку дітей з батьком. Щодо вимог зустрічного позову про позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Разом з тим, суд зауважує, що посилання сторони позивача за зустрічним позовом, щодо відсутності матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, непристойної поведінки батька в рамках його особистого життя, не може слугувати єдиною та достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дітей, оскільки, виключний перелік підстав для позбавлення батьківських прав визначено у ч. 1 ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно дітей в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що поведінка [PERSON] відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітніх доньок не забезпечуватиме інтересів самих дітей, оскільки позивач за зустрічним позовом не довела, та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, а тому вважає за необхідне у цій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовити. Щодо вимог зустрічного позову про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2-) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (ч. 2 ст. 182 СК України) Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Виходячи з викладеного, встановивши, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є спільними дітьми сторін; приймаючи до уваги, що відповідач за зустрічним позовом є працездатним, враховуючи обов`язок відповідача утримувати своїх дітей і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачкою, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову (подання на пошту) 14.11.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Саме такий розмір аліментів забезпечить право дітей на життєвий рівень, мінімально достатній для їх фізичного, морального, культурного і соціального розвитку. Доводи представника відповідача за зустрічним позовом щодо добровільного утримання неповнолітніх дітей не можуть бути підставою відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог. Звернення позивачки до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей свідчить про те, що сторони не досягли домовленості щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей. Одержувач аліментів не обмежений у праві звернення до суду із позовом про їх стягнення. Перерахування коштів на утримання дітей в добровільному порядку відповідачем не є перешкодою для стягнення аліментів у судовому порядку та не може бути підставою для відмови у задоволенні цієї частини зустрічних позовних вимог. Суд вважає, що стягнення аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини буде відповідати інтересам дітей, такий висновок узгоджується з розміром аліментів, визначеним при видачі судового наказу у відповідності до статті 161 ч. 1 п. 4 ЦПК України. Аліменти підлягають стягненню з моменту направлення позовної заяви до суду, тобто з 14.11.2023 року (штамп на поштовому конверті). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно частині задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача за зустрічним позовом мають бути стягнуті 1073,60 грн. судового збору на користь держави (ставка судового збору 2023 року).

Outcome: partial