Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

23.06.2025 року позивач в особі свого представника за електронною довіреністю адвоката Ткаченко Юлії Олегівни засобами електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №1632584 від 30.03.2021 року, укладеним в електронній формі між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на суму 5000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день, у розмірі 16940,00 грн., з яких 5000,00 грн. - прострочене тіло кредиту та 11940,00 грн. - проценти за період з 01.07.2021 року до 28.07.2021 року включно, вимогу за яким було передано спочатку другому кредитору ТОВ «Фінансова компанія управління активами» 26.10.2021 року на підставі договору факторингу №2610, а вже 03.04.2023 року від другого кредитора до позивача за договором факторингу №03042023-ФК. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,20 грн. та 3500,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України, які складаються із 500,00 грн. - визначення правової позиції та збір документів та 3000,00 грн. - складання позовної заяви. При цьому представник позивача просив суд розглянути справу за відсутності позивача та підтримав заявлені позовні вимоги, надавши згоду на заочний розгляд справи. Окремо представник позивача надав заяву, в якій просив витребувати у порядку ст.84 ЦПК України з АТ «Державний ощадний банк України» інформацію про емітування на ім`я відповідача платіжної картки [NUMBER] та виписку по картковому рахунку за період з 30.03.2021 року до 02.04.2021 року, з метою підтвердження зарахування на вказану картку коштів у сумі 5000,00 грн. від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 30.03.2021 року, оскільки вказана інформація повинна підтвердити факт отримання відповідачем коштів від первинного кредитора. Ухвалою судді від 24.07.2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху через не долучення копії одного із додатків до позовної заяви на підставі акту від 23.06.2025 року канцелярії Златопільського міськрайонного суду Харківської області та через не повідомлення відповідачки про наявність спору у суді перед зверненням до суду у порядку абз.2 ч.1 ст.177 у взаємозв`язку із ч.7 ст.43 ЦПК України, оскільки суддею було встановлено інше місце проживання відповідачки, ніж те, що вказав позивач (а.с.68). На виконання вимог вказаної ухвали суду позивач в особі свого представника за посадою 30.07.2025 року надав суду заяву про усунення недоліків, в якій виконав вимоги ухвали суду в частині належного повідомлення відповідачки, однак не надав копію витягу з акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 02.12.2024 року за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, надавши замість вказаного витягу копію реєстру боржників як додатку №1 до договору факторингу від 31.03.2023 року, який вже був наявний у матеріалах справи (а.с.74-79). Ухвалою судді від 25.08.2025 року у справі було відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» інформацію про зарахування відповідачці на її картку 5000,00 грн. від первинного кредитора 30.03.2021 року (а.с.81-82). Позивач, його представниці вказану ухвалу отримали 26.08.2025 року (а.с.84-86), а відповідачка засобами поштового зв`язку у порядку п.6 ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.93). 29.08.2025 року на адресу суду з АТ «Державний ощадний банк України» надійшов лист про те, що надати інформацію у визначені судом строку не виявляється можливим, у зв`язку з чим відповідь буде надана після виконання ухвали судді про відкриття провадження (а.с.88). 09.09.2025 року на адресу суду з АТ «Державний ощадний банк України» надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 25.08.2025 року з підтвердженням зарахування однак 30.03.2021 року від первинного кредитора відповідачці 5000,00 грн. на її банківську картку, емітовану вказаним банком (а.с.89-92). 17.09.2025 року позивач в особі своєї представниці за посадою надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтвердження заявлених позовних вимог (а.с.94). Інші заяви, клопотання від учасників справи не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідачка відзив не подавала. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 30.03.2021 року між відповідачкою та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» засобами електронної взаємодії відповідно до норм Закону України «Про електронну комерцію» був укладений договір позики №1632584 (далі - Договір), за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів під 1,99% на день на загальну суму заборгованості до 29.04.2021 року (а.с.13, зворотній). Кошти були відповідачкою отримані 30.03.2021 року на її картку, емітовану АТ «Державний ощадний банк України», що підтверджують як витребувані судом докази (зазначення в меморіальному ордері банку факту його створення 31.03.2021 року не спростовує факт отримання коштів відповідачкою саме 30.03.2021 року), так і копія платіжної інструкції первинного кредитора по замовленню 13197897 (а.с.26). За вказаний період відповідачка за умовами укладеного договору повинна була сплатити первинному кредитору 1185,00 грн. процентів. Слід зазначити, що на відміну від вищевказаного Договору, правила надання грошових коштів у позику «1 безпечне агентство необхідних кредитів», затверджених наказом №11/02/2021 від 11.02.2021 року (а.с.14-24), відповідачка своїм одноразовим ідентифікатором не підписувала, у договорі є лише посилання на той факт, що вона з ними ознайомлена та погоджується. Відповідно до п.5.2 Договору чітко зазначено, що відповідачці зрозуміло, що вона повинна повернути розмір позики та встановлені проценти в кінці строку позики. 26.10.2021 року між первинним кредитором та другим кредитором ТОВ «Фінансова компанія управління активами» був укладений договір факторингу №2610, за яким актом прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості в електронному вигляді та реєстром прав вимог від 26.10.2021 року вимоги щодо відповідачки були передані другому кредитору (а.с.27-38). Слід зазначити, що відносно відповідачки сума боргу склала ціну позову, заявлену позивачем. Згодом між другим кредитором та позивачем був укладений договір факторингу №030423-ФК, за яким вимоги щодо відповідачки були передані вже позивачу за реєстром прав вимоги від 03.04.2023 року (а.с.38, зворотній бік - 48). Таким чином, позивачем підтверджено факт укладання відповідачкою Договору із первинним кредитором, а завдяки витребуваним судом доказам факт отримання відповідачкою коштів від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів». Крім цього, підтверджено факт переходу права вимоги до відповідачки до другого кредитора, а згодом і до позивача. Відносно позиції позивача, про те, що розмір відсотків за Договором повинен скласти саме 11940,00 грн., які були нараховані у період з 30.03.2021 року 28.07.2021 року, як за 90 днів на підставі правил надання грошових коштів у позику, затверджених первинним кредитором на підставі наказу №11/02/2021 від 11.02.2021 року, то суд в цій частині з вимогами позивача не погоджується, оскільки вказані правила відповідачкою не підписувалися, факт ознайомлення з ними не є фактом їх підписання та погодження, доказів зворотного позивачем не надано. Вказані правила формувалися первинним позивачем та він міг на власний розсуд вносити відповідні зміни до них. У договорі посилання на норму щодо нарахування процентів немає, відповідно їх дійсний розмір повинен скласти станом на час закінчення договору 29.04.2021 року 1185,00 грн. Нарахування процентів поза вказаною сумою та датою 29.04.2021 року є порушенням вимог укладеного договору з урахуванням того, що відповідачка запропоновані первинним кредитором Правила надання коштів у позику не підписувала, а розмір процентів, зокрема, їх зміна первинним кредитором самим Договором не передбачена. Крім цього, нарахування відсотків поза межами строку дії договору, є порушенням норм діючого законодавства, оскільки після припинення дії договору, права кредитора можуть бути захищені виключно у порядку ч.2 ст.625 ЦК України, а позивач відповідні вимоги, зокрема у період з 29.04.2021 року до 23.02.2022 року, не заявляв. Таким чином, розмір вимог позивача до відповідачки в дійсності складає не заявлені 16940,00 грн., а 6185,00 грн., що складає 36,51% від заявлених вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Враховуючи задоволення позовних вимог частково у розмірі 36,51%, саме в цій частині підлягає задоволення вимог про стягнення судових витрат у справі у вигляді сплаченого судового збору, що становить 884,42 грн. (36,51% від 2422,40 грн.)). Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Первинно суд зазначає, що відсутність поданого акту приймання-передачі справ про надання правничої допомоги від 02.12.2024 року, встановленого акту канцелярії Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 23.06.2025 року та ухвалою судді від 24.07.2025 року про залишення позовної заяви без руху не впливає на можливість вирішення вказаного питання, оскільки наданні докази дозволяють суду вирішувати відповідне питання по суті. Згідно п.4.1 договору №01-11/24 від 01.11.2024 року про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною та позивачем, визначено розмір винагороди, яка сплачується позивачем адвокату за підготовку матеріалів та позовної заяви для подачі до суду (а.с.48, зворотній бік-51). На підставі п.4.2 вказаного договору за послуги, надані адвокатом, клієнт, яким є позивач, сплачує винагороду протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту про приймання-передання наданої правничої допомоги та отримання від адвокату відповідного рахунку. Згідно із витягом із акту 13-П від 16.05.2025 року (а.с.52, зворотній бік) та реєстром боржників за яким складалися позовні заяви (а.с.53-54) послуги відносно складання позовної заяви щодо відповідачки були складені, а 19.05.2025 року позивачем оплачені на підставі платіжної інструкції №579934714.1 (а.с.54, зворотній бік). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial