Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

17 жовтня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 30.10.2024-100000525 від 30 жовтня 2024 року у розмірі 8850 грн. Свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 30\~жовтня 2024\~року сторони\~уклали кредитний\~договір (оферти),\~відповідно до\~якого [PERSON] \~отримала у\~кредит грошові\~кошти у\~розмірі 6000 грн строком на 98 днів, із сплатою процентів за користування кредитом за ставками відповідно до умов кредитування. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, перерахувавши грошові кошти на рахунок [PERSON] . Однак через порушення відповідачкою своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та з урахуванням сплачених нею коштів утворилася заборгованість у розмірі 8850 грн, з яких 6000 грн заборгованість за кредитом, 2100 грн заборгованість за відсотками та комісія 300 грн, які позивач просив стягнути разом із понесеними судовими витратами. 21 жовтня 2025 року після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання 01 грудня 2025 року не з`явилися, були повідомлені про розгляд справи належним чином. У позові є клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності. 01 грудня 2025 року відповідачка надала суду заяву, в якій повідомила про сплату нею у повному обсязі заявленої до стягнення суми заборгованості за кредитним договором, на підтвердження чого надала суду квитанцію на суму 8850 грн з призначенням платежу сплата за кредитним договором № 30.10.2024-100000525 від 30 жовтня 2024 року та квитанцію на 2422,50 грн з призначенням платежу сплата судового збору. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 30 жовтня 2024 року [PERSON] уклала із ТОВ «Споживчий центр» у електронній формі кредитний договір № 30.10.2024-100000525 шляхом подання заявки на відкриття кредитної лінії із зазначенням основних умов кредитування. За умовами кредитного договору відповідачка отримує кредит у розмірі 6000 грн на споживчі потреби у безготівковій формі на зазначену нею картку [NUMBER] строком на 98 днів зі сплатою процентів за процентною ставкою у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування, комісії у розмірі 5 % від суми кредиту, що складає 300 грн і обліковується у день видачі кредиту. Кредитний договір № 30.10.2024-100000525 від 30 жовтня 2024 року з додатком та заявка кредитного договору підписана [PERSON] у електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора Е135. ТОВ «Споживчий центр» умови договору виконало у повному обсязі, перерахувавши 30 жовтня 2024 року о 09:54:43 6000 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 552143613, призначення платежу: видача за договором кредиту №30.10.2024-100000525. Відповідачка частково вносила платежі за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням належним чином зобов`язань відповідно до графіку платежів та з урахуванням сплачених нею коштів станом на момент звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 8850 грн, з яких 6000 грн заборгованість за кредитом, 2100 грн заборгованість за відсотками та комісія 300 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Споживчий центр»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За нормами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено судом, [PERSON] , уклавши кредитний договір, взяла на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, сплати процентів та інших платежів, передбачених договором. Станом на момент подання позовної заяви за розрахунком позивача заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 30.10.2024-100000525 від 30 жовтня 2024 року склала 8850 грн, з яких 6000 грн заборгованість за кредитом, 2100 грн заборгованість за відсотками та комісія 300 грн. 27 жовтня 2025 року [PERSON] сплатила на рахунок позивача заборгованість за кредитним договором на суму 8850 грн, що підтверджується платіжною інструкцією 41, А також судовий збір у розмірі 2422,50 грн платіжна інструкція 42. Аналізуючи встановлені обставини, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed