Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] адвокат Хараїм В.В. звернувся до суду з зазначеним позовом та просить визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , строком три місяці після набрання рішенням суду законної сили. 17.02.2025 ухвалою Сумського районного суду Сумської області цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми. 11.03.2025 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі. 16.05.2025 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми залучено у якості третьої особи приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Вольвач А.В. 26.08.2025 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми передано матеріали цивільної справи до Ковпаківського районного суду м. Суми для розгляду за підсудністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] (далі позивач) є сином [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. На момент смерті [PERSON] позивач разом з померлою за однією адресою не був зареєстрований та не проживав. [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не склала. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , оскільки є єдиним сином померлої, інші особи до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися, спадкові справи не заводилися. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке належало померлій на праві приватної власності та складається, тому числі, із будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] успадкувала будинок від свого чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] , з яким у шлюбі придбала вказаний об`єкт нерухомості, була зареєстрована та постійно проживала за вищезазначеною адресою, фактично прийняла спадщину і заяву про її відмову нотаріусу не подавала. За її заявою, як спадкоємця першої черги за законом. Другою державною нотаріальною конторою Сумського міського нотаріального округу 02.11.2016 було заведено нотаріальну справу № 59743666. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , через свого представника за довіреністю [PERSON] , [PERSON] звернувся до Державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Охріменко Олени Іванівни із заявою про прийняття спадщини за законом. Однак, Державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Охріменко Оленою Іванівною спадкову справу після смерті [PERSON] не заведено, свідоцтво про право на спадщину не видано та листом від 24.01.2025 № 289/01-16 роз`яснено, що [PERSON] пропустив встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини. Позивачу запропоновано звернутись до суду із позовом у порядку ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. [PERSON] не зміг у встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини з поважної причини. Так, 24.02.2022 російська федерація розпочала широкомасштабний наступ на території України. По всій території України розпочалися масові авіаудари, ракетні та артилерійські обстріли військових та інших важливих оборонних об`єктів. Були обстріляні прикордонні підрозділи та блокпости з використанням артилерії, важкої техніки та стрілецької зброї. У частині Сумської області проводились активні бойові дії між Збройними Силами України та військами країни агресора, а місто Суми перебувало в облозі та під постійними обстрілами. В період часткової окупації Сумської області військами російської федерації, у зв`язку з постійними обстрілами з 24.02.2022 не працювали органи державної влади, правоохоронні органи, нотаріальні контори та суди. Згодом позивач дізнався, що строки для прийняття спадщини були зупинені, у зв`язку з введенням в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану та до законодавства були внесені зміни, якими встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини був зупинений на час дії воєнного стану. У зв`язку з вказаними подіями позивач не зміг у встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини (30.10.2021) звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки спочатку переховувався від обстрілів, а потім був змушений тимчасово виїхати у більш безпечне місце. Після повернення до постійного місця проживання, внаслідок перенесених стресових подій, пов`язаних зі збройною агресією військ російської федерації, загострилися хронічні хвороби позивача, який є особою похилого віку, деякий час він перебував на стаціонарному лікуванні та наразі продовжує лікування. Отже, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, яка триває до цього часу, введенням воєнного стану, змінами у законодавстві щодо успадкування майна, постійними обстрілами Сумської області та міста Суми позивач не зміг своєчасно реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом. Станом на цей час позивач позбавлений можливості захистити свої спадкові права у позасудовому порядку. У позивача існували перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини в межах встановленого законом шестимісячного строку, оскільки на момент смерті матері він пережив нервовий стрес, хворів, після початку війни з метою збереження життя переховувався від ворожих обстрілів. Також слід врахувати, що значний час в період збройної агресії не працювали нотаріуси, постійно змінювалося законодавство. Ускладнення та значний час лікування після повернення до оселі призвели до необізнаності позивача, щодо встановлених строків подання заяви на прийняття спадщини. Також слід врахувати, що відповідне право після смерті спадкодавця не було реалізоване відповідачем або іншими особами, а отже права та інтереси останніх жодним чином не порушені. Позивач є особою похилого віку, він має хронічні захворювання: серцеву недостатність - ішемічну хворобу серця: дифузний кардіосклероз; дегенеративно-дистрофічне захворювання суглобів, що пов`язане з руйнацією хрящової тканини, зокрема колінних суглобів, що ускладнює вільний рух; аденому передміхурової залози, що підтверджується випискою А 2894 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] за період лікування в кардіологічному відділенні КНП «Лебединська ЦРЛ ім. К.О. Зільберника» від 25.06.2024. Представником відповідача подано Відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовує свою позицію тим, що Позивач звертається до суду із проханням визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач є сином померлої [PERSON] , тобто спадкоємцем першої черги, йому було відомо про її смерть та про наявність спадкового майна, всупереч покладеного на нього обов`язку звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини - спадщину вчасно не прийняв. Оскільки в шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріуса, тепер на нього покладено обов`язок довести суду, що причини пропуску були поважними. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, а також вони мають існувати саме в період шестимісячного строку, тобто в цій справі з 30.10.2021 до 30.04.2022 включно. Загалом пропущений строк становить 2 роки 8 місяців 24 дні. Доказів, що позивач мав поважні причини не звернутися до нотаріуса саме у цей вище зазначений проміжок часу, - відсутні. Суд не можу визнати поважними такі причини пропуску строку як юридична необізнаність позивача щодо порядку прийняття спадщини, похилий вік, непрацездатність, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини тощо. [PERSON] померла [INFO] . Шестимісячний строк закінчився 30.04.2022. Воєнний стан введено 24.02.2022. Сумську область звільнено від російської окупації 11.04.2022. Однак, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються винятково Цивільним кодексом України. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст. ст. 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. До позову додано єдиний документ на підтвердження хвороби спадкоємця - виписка № 2894 із медичної карти амбулаторного хворого за період лікування в кардіологічному відділенні від 25.06.2024. У ній зазначено, що [PERSON] [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні з 18.06.2024 до 25.06.2024, тобто загалом 8 днів. Звертаємо увагу, що докази поважності пропуску строку досліджуються, якщо вони належать саме до шестимісячного періоду, з 30.10.2021 до 30.04.2022. У цьому випадку перебування позивача на стаціонарному лікуванні не є тривалою хворобою. Підтверджень, що він почав хворіти у період шестимісячного строку, і його лікування тривало після закінчення цього строку немає. Тобто належні та достатні докази відсутні. Отже узагальнивши вище викладене, незвернення з наведених у позові причин до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строку понад два роки не можна вважати таким, що відбувся з поважних причин у розумінні ст. 1272 ЦК України. До того ж, позивач не зазначає, які ще існували перешкоди звернутися до органу місцевого самоврядування чи до нотаріуса за своїм місцем проживання протягом 2023-2024 років. Представником позивача адвокатом Хараїм В.В. подано Відповідь на Відзив, відповідно до якої вважає поважними наведені причини пропуску строку та просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. У судове засідання представник відповідача не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. У судове засідання третя особа не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 13.11.2025 позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження, « [PERSON] » народився [INFO] , батьками якого є: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] ». Згідно Свідоцтва про шлюбу Серія [NUMBER] , « [PERSON] » та « [PERSON] » уклали шлюб 11.08.1964, актовий запис №547. Після реєстрації шлюбу прізвища: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». Згідно Інформації на запит Сумської територіальної громади №14.03.-08/320715, [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , у період з 25.10.1985 по 22.05.2017. Згідно Інформації на запит Сумської територіальної громади №14.03.-08/320718, [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , у період з 25.10.1985 по 19.11.2021. Згідно паспорту України [NUMBER] , громадянин України [PERSON] народився [INFO] у с. Осиновка Михайлівського району Приморського краю. Місце реєстрації [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 09.05.2016, [PERSON] помер [INFO] у віці 76 років у м. Суми, актовий запис №640, виданий Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Сумській області. Згідно Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 30.10.2021, [PERSON] померла [INFO] у віці 83 років у м. Суми, актовий запис №3896, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Другою державною нотаріальною конторою Сумського міського нотаріального округу 02.11.2016 було заведено нотаріальну справу № 59743666. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , через свого представника за довіреністю [PERSON] , [PERSON] звернувся до Державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Охріменко Олени Іванівни із заявою про прийняття спадщини за законом. Однак, Державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Охріменко Оленою Іванівною спадкову справу після смерті [PERSON] не заведено, свідоцтво про право на спадщину не видано та листом від 24.01.2025 № 289/01-16 роз`яснено, що [PERSON] пропустив встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини. 17.04.2025 приватним нотаріусом Вольвач А.В. надано лист Про надання інформації, відповідно до якого було роз`яснено зміст ст. 1268-1270, 1272-1273 ЦК України, згідно якої термін для прийняття спадщини складає шість місяців, та п. 3 Постанови КМУ «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» № 164 від 28.02.2022 року зі змінами, згідно якого перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, Постанову Верховного Суду України від 25.01.2023 року, справа № 676/47/21, провадження № 61-8014св22, яка була оприлюднена 31.01.2023 року, та порядок звернення до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поваленої причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Також роз`яснено, що згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони регулюються Книгою VI ЦК України яка містить положення про спадкування. У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з нормами ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строк дії якого продовжено. Нотаріальні дії в умовах воєнного стану вчиняються з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164 з відповідними змінами та доповненнями. В редакції постанови № 164 від 06 березня 2022 року було установлено, що перебіг строків на для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану. В редакції постанови № 164 від 29 червня 2022 року, яка діяла до 19 червня 2023 року, було установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. 19 червня 2023 року, набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів Україна від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено пункт 3 постанови Кабінету Міністрів Україна від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини. Також наказом Міністерства юстиції України від 11 березня 2022 року № 1118/5 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату», що набрав чинності 19 березня 2022 року, внесені зміни, зокрема, до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Змінами, серед іншого, передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд, даючи оцінку доводам позивача щодо поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, приходить до висновку про не доведеність та не обґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження. Судом встановлено, що позивачем пропущено встановлений строк для прийняття спадщини, тому він вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Крім того суд враховує, що часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про прийняття спадщини є значним, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17ц. Відповідно до правової позиції зазначеної в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 в справі №565/1145/17 поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини. Таким чином, вищевказані докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Отже, з огляду на обставини цієї справи, обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк без поважних причин, є пропорційними і водночас його необхідним наслідком. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати позивачеві відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed