Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою та просить встановити факт смерті його батька [PERSON] , [INFO] , [INFO] в місті Василівка Запорізької області. Оскільки батько помер на тимчасово окупованій території України, заявник позбавлений можливості зареєструвати факт його смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримати свідоцтво про смерть українського зразка відповідно до законодавства України. Встановлення факту смерті батька необхідне заявнику для отримання свідоцтва про його смерть. Ухвалою суду від 03.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. В судове засідання заявник не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримує і просить її задовольнити. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив. В направленій до суду заяві, начальник відділу просила розглядати справу за відсутності представника. Дослідивши і перевіривши зібрані докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого повторно 04.05.2011 філією п.Туртас Уватського відділу РАЦС управління РАЦС Тюменської області, його батьком записаний [PERSON] . Згідно з копією повторного свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 15.05.2014, [PERSON] 21.06.2003 зареєструвала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно з копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 13.09.2001 Васильківським РВ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON] народився [INFO] в місті Запоріжжя. [PERSON] отримав ідентифікаційний номер [NUMBER] . Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 89 від11.05.2022, [PERSON] , [INFO] , [INFO] помер. На день смерті [PERSON] проживав по [ADDRESS] . Смерть настала вдома за вказаною адресою внаслідок захворювання. З довідки про причину смерті [PERSON] слідує, що він помер [INFO] ; причина смерті - церебральний атеросклероз. До заяви заявник долучив також копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] , а також світлини з місця поховання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Суд бере до уваги подані заявником докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, що затверджені наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, деталізовано процедуру проведення державної реєстрації смерті. Так, згідно із зазначеними Правилами підставами для реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 (зі змінами від 21.11.2023), територія м.Василівка Василівського району Запорізької області, є такою, що перебуває у тимчасовій окупації, у зв`язку з чим на вказаній території органи державної влади та органи місцевого самоврядування не здійснюють свою діяльність. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження переліку територій України, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» визнано тимчасово окупованою територією, в тому числі, Якимівську селищну територіальну громаду Мелітопольського району Запорізької області. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 2 статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, що міститься у справі, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в місті Василівка Запорізької області. Встановлення даного факту необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть батька; іншого порядку його встановлення законом не визначено. Обставин, які б викликали сумнів суду у правомірності вимог заявника, у судовому засіданні не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що заяву [PERSON] про встановлення факту смерті слід задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 317 та ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 12, 81, 317, 430 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved