Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від початку повномасштабного вторгнення військ російської федерації в Україну, ним, [PERSON] в добровільному порядку надавалась і надається волонтерська допомога Силам оборони України шляхом переказу грошових коштів на окремі рахунки для закупівлі різноманітного обладнання військового призначення. В березні 2022 року він також добровільно здійснював вказану волонтерську діяльність. Однак 03.03.2022 року, ним, було помилково здійснено переказ грошових коштів у розмірі 1000 доларів США на карту [NUMBER] , власником якої, як пізніше виявилося є громадянин [PERSON] , який не мав і не має ніякого відношення до цільового призначення вказаних коштів і не повинен був їх отримувати. На вказану картку відповідача було зараховано грошові кошти в сумі 29250, що є еквівалентом 1000 доларів США на момент їх переказу. Факт вказаного переказу підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» №ХМ2Р-2Р1Е-3ТМЕ-5514 від 03.03.2022 року, а також фотокопією списання з його картки 1000 доларів США 03.03.2022 року. Про те що вказана сума грошових коштів була перерахована ним не за призначення він дізнався лише декілька місяців тому, а до цього часу був впевнений, що переказані ним кошти надійшли за призначенням. Він почав виясняти куди ж зникли його кошти і згодом дізнався, що власником карти [NUMBER] ПриватБанк, на яку ним помилково був здійснений переказ в березні 2022 року, є громадянин [PERSON] , [INFO] , який безпідставно отримав чужі кошти і протягом довгого часу незаконно їх утримував, не бажаючи повертати їх законному власнику. Враховуючи, що в даний час він з сім`єю знаходиться за межами України, він зв`язався по телефону з відповідачем і просив його повернути йому помилково зараховані на його картку грошові кошти, однак відповідач категорично відмовився повертати безпідставно набуті ним кошти. 06.08.2025 року ним на ім`я відповідача було направлено вимога про повернення безпідставно набутих коштів, але до цього часу ця вимога залишилася без відповіді. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2025 року відкрито провадження в справі. Призначено судове засідання. 16 вересня 2025 року відповідачем на адресу суду подано відзив на позовну заяву про стягнення безпідставно набутих коштів, відповідно до якого проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та клопотання про витребування доказів. Він, [PERSON] є діючим військовослужбовцем, який захищає територіальну суверенність України від російських окупантів. Позивача знає особисто. Позивач на даний момент перебуває в Королівстві Іспанії, який в 2022 році виїхав за межі території країни за допомогою системи «Шлях» та не повернувся до України, таким чином позивач, який є військовозобов`язаний переховується від несення служби в Збройних Силах України, а також не має будь-якого морального права вказувати, що він надає волонтерську допомогу. При цьому, позивач відсутній в реєстрі волонтерів, що підтверджує той факт, про відсутність будь-якої волонтерської діяльності. Тому, твердження про те, що значна сума коштів у розмірі 1000 доларів США була випадково спрямована не на той рахунок, виглядає сумнівним і не підтвердженим жодними об`єктивними доказами. Отже, саме позивач зобов`язаний довести, що кошти у сумі 1000 доларів США в еквіваленті гривні, перераховані 03.03.2022 року на його рахунок, та що вони дійсно були призначені для волонтерських цілей, а також, що грошові надходження на рахунок були перераховані помилково. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що спірний переказ мав цільове призначення саме для волонтерської діяльності. Зокрема, у призначені платежу не вказано, що це благодійний чи волонтерський внесок. Також позивач не надав жодного документа, який би підтверджував, що він співпрацював з волонтерськими організаціями чи планував переказ саме на їхній рахунок. Більше того, відсутні будь-які докази існування реквізитів «волонтерських рахунків», які нібито він мав намір використати. Як зазначає позивач, він помилково здійснив переказ грошових коштів в розмірі 1000 доларів США на його особисту карту. Також позивач умисно вводить в оману суд словами « … як пізніше виявилось, є гр-н [PERSON] , який не мав і не має ніякого відношення до цільового призначення вказаних коштів і не повинен був їх отримувати.» вже надає завідомо неправдиву інформацію, про те, що він не знав хто кінцевий отримувач грошових коштів, а також вказує що дані кошти мали цільове призначення. Проте, будь-якого підтвердження про наявність призначення платежу - відсутня, що дає підстави вважати недобросовісність позивача. Також, позивач з ним не зв`язувався, не телефонував та не вів розмов. Варто звернути увагу, на те, що платіж був здійснений 03 березня 2022 року на суму 29250 грн. Постає логічне запитання: «Чому позивач виявив що він «ніби то» помилково надіслав кошти 18 серпня 2025 року?». Відповідь є очевидною, позивач зловживає процесуальними правами, позовні вимоги є безпідставними, подані докази не підтверджують фактичних обставин справи. Додатково зазначає, що позивачем подано до суду подано позовну заяву, яка містить нібито його підпис. Водночас йому достеменно відомо, а також позивач самостійно підтверджує, що на момент звернення до суду позивач перебуває за межами України, та відповідно фізично не мав можливості власноруч підписати та подати позовну заяву. З боку відповідача відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, позивач добровільно сплатив кошти, а тому поведінка позивача є суперечливою. При цьому у призначені платежу позивач зазначив, що призначенням платежу є переказ особистих коштів, які не мають відношення до волонтерської допомоги. Заперечує також щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн., у зв`язку з тим, що не підтверджена реальність понесених витрат. Одночасно просить стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40000 грн. 23 вересня 2025 року позивачем на адресу суду подано відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення безпідставно набутих коштів відповідно до яких просить повністю задовольнити позовні вимоги. 16 жовтня 2025 року від відповідача [PERSON] , представника Нагалка Я.Я. через систему «Електронний суд» подано клопотання про доручення доказів. Позивач в судове засідання не з`явився. Матеріали справи містять клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, адвокат Нагалка Я.Я. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідно до квитанції № №ХМ2Р-2Р1Е-3ТМЕ-5514 від 03.03.2022 року АТ «Універсал Банк» [PERSON] перераховано на карту №[NUMBER] особисті кошти у розмірі 29250 грн. 00 коп.,а також фотокопією списання з його картки 1000 доларів США 03.03.2022 року. Позивач стверджує, що здійснив переказ помилково, оскільки мав намір перерахувати кошти на волонтерський рахунок. Проте суд встановив, що у призначенні платежу зазначено: «переказ особистих коштів», що спростовує волонтерський характер операції та не вказує на помилковість. Позивач не подав жодних доказів свого наміру перерахувати кошти на конкретний «волонтерський рахунок», тобто відсутні реквізити такого рахунку; - відсутнє листування з волонтерами чи благодійними фондами; - відсутні інструкції, оголошення чи повідомлення, на підставі яких він нібито мав здійснити переказ. Доказів, що підтверджують помилковий характер переказу, позивач не надав. Окрім того, позивач посилається на те, що здійснював волонтерську діяльність, однак матеріали справи не містять документів про включення позивача до Реєстру волонтерів, відсутні докази співпраці з волонтерськими організаціями; немає жодного підтвердження, що переказ коштів мав благодійний чи гуманітарний характер. Твердження позивача ґрунтуються лише на суб`єктивних поясненнях, які згідно з ст. 78 ЦПК України не можуть вважатися належними доказами без підтвердження. За змістом cтaтті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність Для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, провадження № 14-321с19, від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19, провадження № 14-175uc21). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гc18): Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменуються також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави У випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не грунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12rc21). Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієі статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Наявність між сторонами договору, який с нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто немає правової підстави для передання коштів у момент такого передання, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України, У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна. У судовій практиці (зокрема, позиція Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 у справі № 522/19144/17, від 25.03.2021 у справі № 761/29825/18) визначено, що для задоволення вимог за ст. 1212 ЦК України позивач повинен довести: факт набуття майна відповідачем; що майно отримано за рахунок позивача; що не існує правової підстави для такого набуття; що майно набуте помилково або за відсутності волі позивача. Обов`язок доказування покладається на позивача (ст. 12, 81 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed