Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №349780112 від 12.02.2022 в розмірі 10403,55 грн., судові витрати із сплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.02.2022\~між ТОВ\~«МАНІВЕО ШВИДКА\~ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»\~(первісний\~кредитор)\~та [PERSON] \~у формі\~електронного документа\~через офіційний\~сайт первісного\~кредитора -\~www.moneyveo.ua,\~з використанням\~електронного підпису,\~створеного за\~допомогою одноразового\~ідентифікатора MNV958EG,\~укладено кредитний\~договір №\~349780112\~на суму\~6100\~грн.\~У кредитному\~договорі сторонами\~було досягнуто\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору,\~в тому\~числі щодо\~розміру кредиту,\~грошову одиницю,\~в якій\~надано кредит,\~строк та\~умови користування\~коштами,\~сплати відсотків\~за користування\~кредитними коштами,\~розміру і\~типу процентної\~ставки.\~Первісний кредитор\~виконав свій\~обов`язок в\~повному обсязі\~та перерахував\~відповідачу,\~шляхом ініціювання\~через банк\~провайдер,\~грошові кошти\~у розмірі\~6100\~грн.\~на банківську\~карту відповідача\~№ [NUMBER] ,\~яку вона\~вказала у\~Заявці при\~укладенні кредитного\~договору.\~28.11.2018\~ТОВ «МАНІВЕО\~ШВИДКА ФІНАНСОВА\~ДОПОМОГА» та\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» було\~укладено договір\~факторингу №28/1118-01\~строком дії\~до 28.11.2019.\~Також 28.11.2018\~ТОВ «МАНІВЕО\~ШВИДКА ФІНАНСОВА\~ДОПОМОГА» та\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» укладено\~додаткову угоду\~№19\~до договору\~факторингу №28/1118-01,\~згідно з\~якою строк\~дії договору\~продовжено до\~31.12.2020,\~при цьому\~інші умови\~договору залишилися\~без змін.\~31.12.2020\~між клієнтом\~та фактором\~укладено додаткову\~угоду №26\~від 31.12.2020\~до договору\~факторингу №28/1118-01\~від 28.11.2018,\~що продовжила\~строк договору\~до 31.12.2021.\~В даній\~додатковій угоді\~договір факторингу\~№28/1118-01\~від 28.11.2018\~викладено у\~новій редакції,\~проте його\~дата укладення\~залишена як\~28.11.2018\~та №28/1118-01.\~31.12.2021\~сторони договору\~факторингу уклали\~додаткову угоду\~№27,\~яка продовжила\~строк дії\~договору до\~31.12.2022,\~при цьому\~інші умови\~договору залишилися\~без змін,\~відповідно до\~договору факторингу\~в редакції\~від 31.12.2020.\~31.12.2022\~сторони договору\~факторингу уклали\~додаткову угоду\~№31,\~яка продовжила\~строк дії\~договору до\~31.12.2023,\~при цьому\~умови договору\~залишилися без\~змін,\~відповідно до\~договору факторингу\~в редакції\~від 31.12.2020.\~31.12.2023\~сторони уклали\~додаткову угоду\~№32,\~яка продовжила\~строк дії\~договору до\~31.12.2024.\~З урахуванням\~визначених строків\~дії цього\~договору та\~додаткових угод\~до нього,\~його виконання\~здійснювалось не\~одномоментно,\~а протягом\~всього часу\~його дії.\~Відповідно до\~витягу реєстру\~прав вимоги\~№175\~від 05.05.2022\~до договору\~факторингу №28/1118-01\~від 28.11.2018\~(з\~урахуванням додаткових\~угод до\~нього),\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» отримало\~право вимоги\~до відповідача\~на загальну\~суму 7905,60\~грн.\~30.10.2023\~між ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС»\~та ТОВ\~«ФК «ОНЛАЙН\~ФІНАНС» укладено\~договір факторингу\~№30/1023-01,\~строк дії\~якого закінчується\~31.12.2024.\~Відповідно до\~витягу реєстру\~прав вимоги\~№1\~від 30.10.2023\~до договору\~факторингу №30/1023-01\~від 30.10.2023\~від ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС»\~до ТОВ\~«ФК «ОНЛАЙН\~ФІНАНС» перейшло\~право вимоги\~до відповідача\~на загальну\~суму 10403,55\~грн.\~08.07.2025\~ТОВ «ФК\~«ОНЛАЙН ФІНАНС»\~та ТОВ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ЕЙС» укладено\~договір факторингу\~№08/07/25-Е,\~відповідно до\~умов якого\~позивачу відступлено\~право грошової\~вимоги до\~відповідача за\~кредитним договором\~№349780112\~на загальна\~сума заборгованості\~10403,55\~грн.Відтак, відповідач перед ТОВ «ФК «Ейс»» має невиконані зобов`язання з повернення коштів, які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом та стягнення заборгованості в судовому порядку, просить позов задоволити. Ухвалою Шевченківського\~районного\~суду\~м.\~Львова\~\~від\~09.09.2025 справу передано на розгляд до Галицького районного суду м. Львова. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.1025 визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.10.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2025 розгляд справи відкладено та надано відповідачу час на підготовку та скерування відзиву на позовну заяву. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Повідомлення сторін про розгляд справи було здійснено шляхом скерування судових повідомлень на їх поштову та електронну адреси, а також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Галицького районного суду м. Львова). Відповідач не подала відзиву на позовну заяву та інших заяв до суду від неї не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті\~5 ЦПК\~України). Судом встановлено, що 12 лютого 2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] в електронному вигляді, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV958EG, укладено договір кредитної лінії №349780112. Відповідно до п.2.1. кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6100,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. /а.с.27-43, 44-50/. Пунктами 2.2., 2.3. договору визначено, що сума кредитного ліміту, вказана в п.2.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 6100 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 04.03.2022. Згідно з паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №349780112 від 12.02.2022 встановлені основні умови кредитування, а саме: тип кредиту: кредитна лінія, сума (ліміт кредиту): 100 - 22 000 грн., строк кредитування: 1-65 днів (з можливістю продовження строку), мета кредиту: на споживчі цілі /24-26/. Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 12.02.2022, [PERSON] вказала серед іншого дані своєї банківської картки, а саме: [NUMBER] /а.с.51/, та як вбачається із платіжного доручення від 12.02.2022, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало отримувачу [PERSON] згідно договору №349780112 від 12.02.2022 грошові кошти у сумі 6100 грн. за реквізитами банківської картки, вказаної позичальником при оформленні кредиту /а.с.71/. Підписуючи договір, відповідач підтвердила, що отримала від Товариства до укладення договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України (у тому числі інформацію, надання якої передбачено\~ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»,\~ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 205,207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладався сторонами у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора MNV958EG. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», такі електронні правочини, а також електронні правочини, щодо яких сторони домовилися про підписання, мають бути підписані за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису або іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, заповненням заяви позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання за кредитним договором №349780112 від 12.02.2022 виконало у повному обсязі,\~що підтверджується\~копією платіжного\~доручення. /а.с.71/. Згідно розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку [PERSON] має заборгованість по кредитному договору №349780112 від 12.02.2022 в сумі 10403,55 грн., з яких: 6100 грн. прострочене тіло кредиту; 4303,55 грн. прострочені відсотки. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №349780112 від 12.02.2022. /а.с.85-91/. Додатковою угодою №19 від 28.11.2019 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» сторони погодили, що строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 закінчується 31.12.2020, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 31.12.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої сторони погодили викласти текст договору у новій редакції /а.с.97-103/. Згідно п.5.3.4. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 в новій редакції, фактор має право: нараховувати боржникам після відступлення права вимоги проценти та інші обов`язкові платежі за кредитними договорами. Згідно п.8.2. додаткової угоди № 26 строк цього договору починає свій перебіг у момент його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та закінчується 31.12.2021, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 31.12.2021 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно /а.с.107/. 31.12.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2023 включно /а.с.108/. 31.12.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 /а.с.109/. Відповідно до відомостей реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022, укладеним між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» право вимоги сплати заборгованості [PERSON] за договором №349780112 від 12.02.2022 в сумі 7905,60 грн., перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» /а.с.110-111/. Окрім того, 30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №349780112 від 12.02.2022. /а.с.115-120/. Відповідно до витягу Реєстру прав вимоги №1 від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 10403,55 грн. /а.с.124-125/. Також, 08.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №349780112 від 12.02.2022. /а.с.128-134/. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №08/07/25-Е від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 10403,55 грн. /а.с.138-139/. Згідно зі\~статтею 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2\~ст.1050 ЦК України\~встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування це процесуальний обов`язок суду. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема,\~змагальність сторін\~(пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). У\~частинах\~першій,\~третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають\~значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду\~у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц (провадження №61-26417св18)\~викладена правова позиція, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Як встановлено судом, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит, відтак суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до\~ст.141 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. В даному випадку позивач підтверджує понесення ним витрат на професійну правничу допомогу наступними доказами, а саме: Договір про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025; Додаткова угоду №25770576845 до Договору про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг від 17.07.2025 на суму 7 000,00 грн., з яких за складання позовної заяви - 5000,00 грн., вивчення матеріалів справи - 1000,00 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації 500 грн., підготовка клопотання щодо отримання інформації 500 грн. Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК України встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відтак, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу розмірі 2000,00 грн.

Outcome: approved