Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Позивач, АТ « Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.10.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501376715 відповідач запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком. Банк прийняв пропозицію Відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501376715 від 22.10.2021 року. У Додатку № 1 до угоди cторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит. Відповідач взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту, належним чином не виконала, в результаті чого заборгованість за даним кредитним договором склала 376\~427, 42 грн. Оскільки відповідачем в добровільному порядку не повернута заборгованість по кредиту позивач звернувся до суду з наступним позовом. Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати у сумі 4\~517,13 грн, сплачені ним при подачі позову до суду та витрати на правничу допомогу у сумі 30\~149,55 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. 09.04.2025 року представником відповідача до суду подано відзив на позов з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки оферта на укладання Угоди про надання споживчого кредиту № 501376715 від 22.10.2021 року не містить підпису [PERSON] . Поданий разом з позовною заявою до суду примірник оферти містить посилання на те, що підписанням електронним підписом цієї оферти, позичальник свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування. Однак такий електронний підпис [PERSON] та номер його ідентифікатору в оферті відсутній. Відповідний електронний підпис [PERSON] та номер його ідентифікатору відсутній і в Додатку №1 до Угоди про надання кредиту № 501376715 від 22.10.2021 року, паспорті споживчого кредиту, Акцептом/Офертою № 501376715 від 22.10.2021 року. Довідка про ідентифікацію клієнта [PERSON] не містить ні дати такої ідентифікації, ні дати її складання. Вказані обставини, на переконання Відповідача та представника Відповідача, не містять доказів щодо підтвердження укладання договору Позивача з Відповідачем. Крім того у наданому позивачем меморіальному ордері № 642072294 від 22.10.2021 року, містяться відомості про перерахування [PERSON] з рахунку № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 200 000 грн на рахунок № [NUMBER] , отримувачем яких також зазначений [PERSON] . Однак в наданих Банком до позовної заяви оферті та акцепті на укладання Угоди про надання споживчого кредиту № 501376715 від 22.10.2021 року зазначено, що спосіб видачі кредиту за цим договором є переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ 23494714. Тобто, з позовної заяви та документів доданих на підставі яких позивач обґрунтовує свій позов не встановлено, що кредитні кошти за Угодою про надання споживчого кредиту № 501376715 від 22.10.2021 року надійшли на визначений в них рахунок саме від Банку, оскільки сторони погодили інший рахунок для перерахування кредитних коштів за договором. Меморіальний ордер № 642072294 від 22.10.2021 року не є тим самим доказом видачі банківських коштів Відповідачу, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, а отже не може бути належним та допустимим доказом в розумінні глави 5 ЦПК України. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. При цьому у паспорті споживчого кредиту Швидка готівка, взагалі відсутній підпис Відповідача, зазначення Позивача, що посилається у своїй довідці без дати та числа її підписання, що паспорт споживчого кредиту Оферта/Акцепт був підписаний простим електронним підписом з ідентифікатором 380660803287, код 2757, не є беззаперечним доказом його підписання. Отже, після ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, нібито його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таким чином, між сторонами не виникло кредитних правовідносин, Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладання саме кредитного договору, а тому стягнення заборгованості є необґрунтованим та таким, що суперечить фактичним обставинам справи, тому у задоволенні позову слід відмовити. 14.04.2025 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив з якої вбачається, що представник вказує, що поведінка відповідачки не є добросовісною, так як не відповідає її попереднім заявам та поведінці. Так відповідачка 22.10.2021 року звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання споживчого кредиту, уклала з АТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 501376715 у вигляді електронного документа та отримала кредит в розмірі 200000,00 грн., частково здійснила погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 21455,00 грн. протягом листопада 2021 року січня 2022 року, а зараз у Відзиві на позовну заяву заперечує факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів. Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»). 22.10.2021 року між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір у вигляді електронного документа, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту № 501376715, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501376715, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту, які були додані до позовної заяви, із наступними основними умовами: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 200000,00 грн. процентна ставка 35,00 % річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 60 місяців; дата повернення кредиту 22.10.2026 року; порядок повернення кредиту графік платежів: до 22 числа кожного місяця, розмір мінімального щомісячного платежу 7098,07 грн.; для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий у Банку. Вказані документи були підписані Позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «2657» шляхом направлення 22.10.2021 року на номер 380660803287 (що підтверджується довідкою про ідентифікацією, яка додавалася до позовної заяви). 22.10.2021 року Позичальник отримав кредит, що підтверджується меморіальним ордером № 642072294 від 22.10.2021 року та виписками по рахунку № [NUMBER] та по рахунку № [NUMBER] , які додані до позовної заяви. За період з 22.10.2021 року по 10.09.2024 року [PERSON] здійснила погашення за кредитним договором № 501376715 від 22.10.2021 року в загальній сумі 21455,00 грн. (18.11.2021 року 7135,00 грн., 21.12.2021 року 7135,00 грн., 14.01.2022 року 7185,00 грн.), що підтверджується виписками по рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] , та інформація про погашення відображена в Розрахунку заборгованості, вказані документи додані до позовної заяви. Зі сплачених [PERSON] банку коштів в сумі 21455,00 грн., відповідно до умов Кредитного договору № 501376715 від 22.10.2021 року: - 4068,89 грн. було направлено на погашення кредиту, відповідно заборгованість за кредитом складає 195931,11 грн. (200000,00 грн. 4068,00 грн.). - 17386,11 грн. було направлено на погашення відсотків за користування кредитом, відповідно заборгованість за відсотками складає 180496,31 грн. (197882,42 грн. 17386,11 грн.), де 197882,42 грн. це розмір відсотків нарахованих за період з 22.10.2021 року по 10.09.2024 року). Загальна заборгованість згідно з угодою № 501376715 від 22.10.2021 року становить 376427,42 грн, з яких: - за кредитом: 195931,11 грн, - по відсотках: 180496,31 грн. Подані разом з позовною заявою докази укладення кредитного договору, видачі кредиту, часткового погашення заборгованості за кредитним договором оформлені належним чином. Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 17 березня 2025 року справу прийнято в провадження судді Клімової С.В. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 28 квітня 2025 року було задоволено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 18 червня 2025 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги, які просить суд задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання також не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду відзив на позовну заяву згідно якого заперечують проти позову та просять суд відмовити у його задоволенні. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. З`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Так, судом встановлено, що 22.10.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501376715 відповідач запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком. Банк прийняв пропозицію Відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501376715 від 22.10.2021 року. У Додатку № 1 до угоди cторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Зі змісту оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501376715 від 22 жовтня 2021 року, яка долучена позивачем до позовної заяви, вбачається, що в ній [PERSON] пропонує АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту на умовах: тип кредиту «кредит готівкою»; сума кредиту 200\~000,00 грн; процентна ставка, % річних 35,00%, тип ставки - фіксована; строк кредиту 60 міс. Під час користування кредитом [PERSON] пропонує банку надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення Угоди; б) за обслуговування (управління) кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеній в цій Оферті без ПДВ. Дата повернення кредиту 22 жовтня 2026 року. Для повернення заборгованості за Угодою пропонує використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий у банку. Кредитні кошти просить надати для власних потреб. Розмір 200\~000, 00 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] відкритий в AT «Альфа-Банк». Зі змісту акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501376715 від 22 жовтня 2021 року, яка долучена позивачем до позовної заяви, вбачається, що в ній АТ «Альфа-Банк» приймає пропозицію [PERSON] на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501376715 від 22 жовтня 2021 року на запропонованих нею умовах. Згідно довідки про ідентифікацію клієнт [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), з яким укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між банком та клієнтом, ідентифікований АТ «Альфа-Банк». Зазначено, що підписання договору № 501376715 позичальником здійснено аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «2657» від 22.10.2021 року, який було відправлено на номер 380660803287. На підтвердження укладення вищевказаного договору позивачем до позову також долучено: Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501376715 від 22.10.2021 року, який є графіком платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг; паспорт споживного кредиту; довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб; довідку про ідентифікацію. На підтвердження надання [PERSON] кредиту, до позовної заяви додано копію меморіального ордеру № 642072294 від 22.10.2021 року та виписки по особовим рахункам [PERSON] за період з 22.10.2021 року по 10.09.2024 року. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 501376715 від 22.10.2021 року станом на 10.09.2024 року становить 376\~427, 42 грн, з яких 195\~931,11 грн заборгованість за кредитом, 180\~496,31 грн заборгованість по відсотках. 02.04.2024 року на адресу [PERSON] банком направлено Вимогу про усунення порушень в якій запропоновано повернути заборгованість, що підтверджується відповідною вимогою ( а.с. 16-39). В силу вимог частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до\~статті 640 ЦК України\~- договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно\~статті 642 ЦК\~- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 642 ЦК України\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. За\~статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію». Закон України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон № 675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3 цього Закону\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3\~статті 11 Закону № 675-VIII\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4\~статті 11 Закону № 675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5статті 11 Закону № 675-VIII). Згідно із частиною 6\~статті 11 Закону № 675-VIII\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8\~ст.11 Закону № 675-VIII, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої\~статті 12 Закону № 675-VIII, моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи викладене вище суд звертає увагу, що\~ [PERSON] \~при оформленні кредитного договору було здійснено ряд активних дій з метою укладання кредитного договору, зокрема зазначено свої персональні дані, ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, відомості щодо адреси місця реєстрації та номеру телефону, правильність яких не спростовано. Доказів того, що такі дані банком отримано не від неї, та що вони використані будь-якими особами незаконно, відповідачкою не надано. Окрім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що 22.10.2021 року між [PERSON] та АТ «Альфа Банк», найменування якого змінено на АТ «Сенс Банк», був укладений кредитний договір. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із зазначеною нормою\~закону\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21). Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку відповідача, є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами. З вказаного розрахунку вбачається, що заборгованість по відсоткам нарахована за період з 22.10.2021 року по 10.09.2024 року, тобто в межах строку кредитування, виходячи зі ставки 35,00%, яка погоджена з відповідачкою. Контр розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідач не надавала. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Згідно\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, матеріалами справи підтверджено погодження сторонами умов кредитування, перерахування позичальниці кредитних коштів та розмір процентів за користування кредитом, а розрахунок заборгованості виконаний у відповідності до умов кредитування, а тому позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України,\~ судовий збір у розмірі 4\~517,13 грн стягується з відповідача на користь позивача. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.\~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.\~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.\~Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості у вказаній справі представником АТ «Сенс Банк» долучено до матеріалів справи наступні документи: договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025, укладений між АТ «Сенс Банк» (замовник) та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» (виконавець); довіреність №023786/25 від 03.02.2025, якою АТ «СЕНС БАНК» (довіритель) уповноважило адвоката Полетаєву Т.Ю. (адвокат) представляти інтереси довірителя; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ № 000605. Відповідно до договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025, укладеного між АТ «СЕНС БАНК» (замовник) та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» (виконавець), виконавець зобов`язався надавати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних і фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Розділом 3 договору визначено винагороду виконавця (гонорар) та порядок розрахунків. Так, передбачено, що гонорар за підготовку і подання позовної заяви до суду становить 375,00 грн, за отримання рішення суду - 225,00 грн, комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85%. З метою розрахунку винагороди сторони визначили порядок обміну документами: щомісячно замовник передає виконавцю звіти про результати погашеної заборгованості боржників, на підставі яких виконавець надає замовнику завірені акти прийому-передачі наданих послуг, після підписання яких замовником виплачується винагорода виконавцю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з принципів співмірності, розумності судових витрат та враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, подання заяви про розгляд справи без участі представника позивача, незмінність правової позиції позивача протягом розгляду справи, розумність їхнього розміру, та дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» з 30\~149,55 грн до 10\~000,00\~грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Можливість суду за власною ініціативою здійснювати розподіл судових витрат із врахуванням зазначених вище та інших критеріїв підтверджується судовою практикою суду касаційної інстанції, що випливає, зокрема, із постанов Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц), від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц, від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20, від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц, від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20.

Outcome: partial