Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «ФК «Гелексі»(по тексту - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - відповідача) про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Фінансова Компанія «Гелексі» (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВ «ФК «Гелексі») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 127379 від 13.12.2019 в електронній формі. На підставі зазначеного договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000,00 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01 % в день, розмір комісії складає 1,9 %, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0 %. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 23837,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за позикою; 18837,00 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Таким чином, посилаючись на приписи законодавства позивач просить стягнути з відповідача зо договором позики заборгованість у розмірі 23837,00 грн; сплачений судовий збір у розмірі 2423,00 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 04.11.2025 представник позивача Рудзей Ю.В., в інтересах ТОВ «ФК «Гелексі» скерував до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. 36, 37 ЦПК України, того ж дня було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений розгляд справи. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позовну заяву відповідач не подав, жодних заяв чи клопотань до суду не направив, причини неявки суду не відомі. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки судом вжиті вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне. 13.12.2019 року між сторонами укладено договір позики № 127379 шляхом підписання його відповідачем електронним підписом (а.с. 6-9). Пунктами 1.1.1-1.1.4 договору позики визначено, що позикодавець надає позичальнику позику у розмірі 5000,00 грн, а позичальник зобов`язується: повернути позику; проценти, що нараховуються за ставкою 0,01 % в день від поточного залишку позики за фактичну кількість календарних днів користування позикою; комісійну винагороду, що становить 1,1 % в день від початкового розміру позики, та нараховується за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Згідно з п. 1.1.5 договору позики передбачено строк повернення позики 27.12.2019. Відповідно до п. 2.1 договору позики строк дії договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Пунктом 4.3 договору позики передбачено, що обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику до строку повернення позики, зазначеному в п. 1.1.5 договору включно. Згідно з п. 4.5 договору позики сума позики, проценти за користування позикою, комісійна винагорода за користування позикою, пеня складають заборгованість за договором. У п. 5.3 договору позики вказано, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3% в день від суми позики за кожний день прострочення. Пунктом 5.4 договору позики встановлено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості. Невід`ємною частиною цього договору є "Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова Компанія «Гелексі». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений і зобов`язується неухильно дотримуватись правил та виконувати свої обов`язки, визначені правилами (п. 9.3 договору позики). 30.12.2019 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору позики № 127379 від 13.12.2019 (а.с. 10 на звороті), в якій погодили строк повернення позики 13.01.2020. На підтвердження отримання відповідачем кредиту та ознайомлення з умовами кредитування позивачем надано наступні докази: паспорт позики (а.с. 12-14); лист ТОВ «ФК «Елаєнс» від 01.09.2025 № 127379, згідно з яким ТОВ «ФК «Елаєнс» на підставі договору від 04.08.2017 № 04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (а.с. 16) надавало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку та здійснило переказ грошових коштів 13.12.2019 відповідачу на суму 5000,00 грн на банківську картку [NUMBER] (а.с. 15). Отже, позивач свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором, а останній свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики № 127379 від 13.12.2019, заборгованість відповідача перед позивачем за період із 13.12.2019 по 31.07.2025 становить: 24128,03 грн, із яких: 5000,00 грн - сума простроченої позики, 67,00 грн - сума прострочених відсотків, 18770,00 грн - сума прострочених комісій, 156,72 грн - сума пеней за тілом, 0,61 грн - сума пеней за відсотками, 133,70 грн - сума пені (а.с. 17-19). Водночас позивачем заявлено до стягнення заборгованість за тілом позики у розмірі 5000,00 грн, за процентами у розмірі 67,00 грн та за комісією у розмірі 18770,00 грн, на загальну суму 23837,00 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Ураховуючи положення ст. 204, 207, 624, 628, 634, 368, 640 ЦК України, а також правову позицію ВП ВС, висловлену у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, суд дійшов висновку про укладення 13.12.2019 між ТОВ «ФК «Гелексі» та відповідачем договору позики № 127379. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. У матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення відповідача було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. У договорі викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить його підписання ними. Як зазначалося у п. 5.4 договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості. Разом з тим позивачем такі позовні вимоги до відповідача не заявлені. За таких обставин до стягнення підлягає заборгованість в частині процентів і комісії, нарахованих в межах строку надання позики та відповідно до п. 4.3. договору позики, а саме з 13.12.2019 по 13.01.2020 включно, що становить 16,00 грн процентів (5000,00 * 0,01 % * 32) та 1760,00 грн комісійної винагороди (5000 * 1,1 % * 32). За вказаних обставин суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 127379 від 13.12.2019 у загальній сумі 6776,00 грн із яких: 5000,00 грн - заборгованість за позикою; 16,00 грн - заборгованість за процентами; 1760,00 грн - заборгованість за комісією за користування позикою. Розподіл судових витрат між сторонами. Положеннями статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 2341 від 23.10.2025 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2423,00 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, у розмірі 6776,00 грн (28,42 %), суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 688,62 грн. Щодо заявленої вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, та суд дійшов такого висновку. Згідно із частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №\~826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 (провадження № 61-44217св18), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Як слідує із матеріалів справи правничу допомогу позивачу надавав адвокат Рудзей Ю.В., який діяв на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн стороною позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Ю.В. (а.с. 20), акт наданих послуг правничої допомоги від 01.09.2025 за договором про надання правничої допомоги від 01.09.2025 № 127379 (а.с. 21), згідно з яким адвокатом Рудзей Ю.В. надано юридичні послуги на загальну вартість 5000,00 грн, копію довіреності від 09.07.2025 (а.с. 22), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 23). Враховуючи, що ця категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, ціну позову, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, а також те, що всі обставини справи були встановлені при розгляді справи без участі представника позивача, часткове задоволення позову, то суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт. За вказаних обставин, суд вбачає підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача та, виходячи з засад розумності, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1421,00 грн. Покликаючись на положення статей 259-261, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

Outcome: partial