Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" О.Остащенко звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 3% річних та інфляційні витрати в сумі 502317,55 гривень за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Зміївського районного суду Харківської області у справі №2014/2-282/11 від 17.08.2011 року, та стягнути з відповідачів солідарно витрати зі сплати судового збору в розмірі 7534,76 гривень. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.01.2024 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників в судове засідання (а.с. 19-20). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.04.2024 року витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ю.Близнюкова, належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень з виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області по справі № 2-282/11 про стягнення: з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованості за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/687 від 25.07.2007 року у розмірі 760996,21 гривень (а.с. 62). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.05.2024 року витребувано у Основ`янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень з виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області №2-282/11 від 03.11.2011 року про стягнення : з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/687 від 25.07.2007 року у розмірі 760996,21 гривень (а.с. 106). Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі в разі повторної неявки відповідача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання неодноразово не з`явилися, відзиву на позов не подавали. Судом неодноразово вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.12.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі ч.4 статті 223, ч.1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.07.2007 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра", та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №6/4/26/2007/840-К/687 (далі за текстом Кредитний договір), відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 62800,00 доларів США на строк до 23.07.2027 року включно зі сплатою 12,49 % річних за користування кредитом. Крім того, 25.07.2007 року між ВАТ КБ "Надра" та відповідачем [PERSON] з метою забезпечення виконання за вище вказаним Кредитним договором було укладено договір поруки №6/4/26/2007/840-П/689, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати за виконання [PERSON] своїх обов`язків у повному обсязі як солідарний боржник. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17.08.2011 року у цивільній справі № 2014/2-282/11 стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ "КБ "Надра"заборгованість за кредитним договором у розмірі 760996,21 гривень. Ухвалами Зміївського районного суду Харківської області від 05.12.2019 року у цивільній справі № 2014/2-282/11 замінено стягувача у виконавчому провадженні стосовно боржників [PERSON] та [PERSON] на ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» (позивач у справі). На даний час виконавче провадження стосовно стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за Кредитним договором знаходиться на виконанні у приватного виконавця Близнюкова Ю.В., який повідомив, що станом на 29.11.2023 року з боржника [PERSON] стягнуто 295,00 гривень, і відповідно залишок заборгованості складає 760701,21 гривень. Станом на дату подачі позову рішення суду не виконано, заборгованість не погашена. Посилаючись на норми статті 625 Цивільного кодексу України, позивач зазначає, що боржники прострочили виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17.08.2011 року, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів солідарно фінансову санкцію у виді 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому умови укладеного Кредитного договору в цьому випадку не застосовуються. При цьому, нарахування фінансових санкцій - 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України), до початку введення карантину здійснювалось в межах строку позовної давності - 3 роки, тобто з 12.03.2017 року і повинно було закінчитись 12.03.2020 року, але з продовженням строку позовної давності через введення карантину, нарахування тривало до 23.02.2022 року до введення воєнного стану, що відповідає вимогам закону. Згідно розрахунку 3% річних за порушення зобов`язання в розмірі 760701,21 гривень за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року їх розмір складає 113 104,78 гривень. Згідно розрахунку індексу інфляції за порушення зобов`язання в розмірі 760701,21 гривень за період з 12.03.2017 року - 23.02.2022 року, сукупний індекс інфляції за період з 12.03.2017-23.02.2022 року складає 151,165%. Інфляційне нарахування на заборгованість складає 389212,77 гривень. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат не є санкцією, передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору, та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника Таким чином, загальна сума 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню з відповідачів, складають 502317,55 гривень, які позивач просить стягнути на свою користь, а також просить стягнути з відповідачів солідарно витрати зі сплати судового збору в розмірі 7534,76 гривень (а.с. 1-3). В зв`язку з неподанням відповідачами відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір згідно положень ч. 8 статті 178 ЦПК України за матеріалами, наявними в цивільній справі. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17.08.2011 року у цивільній справі № 2014/2-282/2011 рік задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/687 від 25.07.2007 року у розмірі 760 996 гривень 21 копійку, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" судовий збір у розмірі 1700 гривень, тобто по 850 гривень з кожного; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 250 гривень, тобто по 125 гривень з кожного (а.с. 6). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.12.2019 року по справі № 2014/2-282/11 (пров. 6/621/72/19) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест», замінено стягувача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" у виконавчому провадженні №34961543, що здійснюється відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі виконавчого листа №2-282/11 від 03.11.2011 року, що виданий Зміївським районним судом Харківської області (а.с. 7). Як вбачається зі змісту ухвали суду, виконавче провадження №34961543 відносно [PERSON] зупиненим. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.12.2019 року по справі № 2014/2-282/11 (пров. 6/621/71/19) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест", замінено стягувача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" у виконавчому листі №2-282/11 від 03.11.2011 року, що виданий Зміївським районним судом Харківської області відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) (а.с. 8) Як вбачається зі змісту ухвали суду, за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП, відсутні відкриті виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] . Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ю.Близнюкова №24404 від 29.11.2023 року, у нього на виконанні знаходиться виконавчий лист №2-282/11 від 03.11.2011 року, виданий Зміївським районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "ГЕФЕСТ" заборгованості в сумі 760996,21 гривень. Відповідно до виписок з депозитних рахунків, з боржника було стягнуто 30.09.2023 року - 250,00 гривень (суми заборгованості), 04.11.2023 року - 45 гривень (витрат виконавчого провадження), Залишок заборгованості з урахуванням суми боргу згідно виконавчого документа, основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження складає 837300,83 гривень (а.с. 9). До матеріалів справи додано копію матеріалів виконавчого провадження № 67776808 з примусового виконання рішення суду стосовно боржника [PERSON] , з яких вбачається, що приватним виконавцем вживалися заходи з примусового погашення заборгованості, накладено арешт на майно та кошти боржника, однак станом на момент розгляду справи заборгованість не погашена (а.с.83-104, 116- 155) Згідно відповіді приватного виконавця Ю.Близнюкова, виконавче провадження на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на виконанні не перебуває (а.с.115) Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до частин 2-5 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За загальним правилом, встановленим статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ч.1 статті 510, ч.1 статті 512 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; тощо. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується письмовими доказами, наявними у справі, у відповідачів [PERSON] та [PERSON] виникло солідарне зобов`язання перед ПАТ КБ «Надра» по сплаті 760 996,21 гривень заборгованості за Кредитним договором на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17.08.2011 року по справі №2014/2-282/2011. Відомостей про виконання рішення суду в повному обсязі матеріали справи не містять, а отже сума основного солідарного зобов`язання відповідачів становить 760 996,21 гривень. До позивача ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» - перейшли права кредитора за зобов`язаннями відповідачів [PERSON] та О.Обозної внаслідок відступлення права вимоги первісним кредитором ПАТ КБ «Надра», що встановлено Зміївським районним судом Харківської області 05.12.2019 року при постановленні ухвал про заміну стягувача в цих правовідносинах. Згідно ч.1 статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказаною статтею визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення, та є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання боржниками. Такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Крім того, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), «чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності» (постанова Верховного Суду від 29.11.2019 № 805/5043/15-а). При цьому, як зазначила у своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Згідно положень статей 256 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частин 1, 5, статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як зазначила в своїй постанові від 02.07.2025 року Велика Палата Верховного Суду по справі № 903/602/24, «аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. (п.79) Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними. (п.82 Постанови) В пунктах 83- 96 вказаної постанови ВПВС від 02.07.2025 року по справі № 903/602/24 зазначено, що «за загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статями 263 та 264 Цивільного кодексу України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Тобто, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. В подальшому, строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Разом з цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, та триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введенного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану, строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судами обґрунтованими позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).» (пункти 83 96 Постанови ВПВС) Одночасно з цим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, оскільки судом встановлено, що на момент звернення до суду грошове зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17.08.2011 року, відповідачами не погашено, таке порушення є триваючим, а отже позивач як новий кредитор мав право нараховувати індекс інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення до 23.02.2022 року. При цьому, оскільки станом на 02 квітня 2020 року позовна давність за вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану), позовні вимоги ТОВ «ФК «Гефест» , з урахуванням загального трирічного строку позовної давності підлягають задоволенню за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року. Визначаючи розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних, що підлягають стягненню з відповідачів, суд також зважає на правові висновки викладені в цій же постанові ВПВС від 02.07.2025 року по справі № 903/602/24, згідно яких « Суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора. Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних. Розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат. (пункти 156-159 Постанови ВПВС). Оскільки доказів щодо вжиття боржниками заходів, спрямованих на погашення заборгованості протягом тривалого часу, матеріали справи не містять, підстав для зменшення процентів річних суд не вбачає. Таким чином, розмір 3% річних, що підлягають стягненню з відповідачів за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року становить: З 02.04.2017 по 01.04.2018 - 760 701,21х3% річних=22821,03 З 02.04.2018 по 01.04.2019 - 760 701,21х3% річних=22821,03 З 02.04.2019 по 01.04.2020 - 760 701,21х3% річних=22821,03 З 02.04.2020 по 01.04.2021 - 760 701,21х3% річних=22821,03 З 02.04.2021 по 23.02.2022 - 760 701,21х3% річних (328 днів) = 20507,67, А всього 111 791,79 гривень Розмір інфляційних втрат за період прострочення грошового зобов`язання з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року (1789 днів), розрахований за формулою : (сума боргу)х(сукупний індекс інфляції):100%- (сума боргу)= інфляційній нарахування. Сукупний індекс інфляції за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року складає (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.48492355 А отже розмір інфляційних нарахувань становить 760 701,21 x 1.48492355 - 760 701,21 = 368 881,93 гривень. Таким, чином позовні вимоги ТОВ ФК «Гефест» підлягають частковому задоволенню, і з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання належить стягнути 3% річних за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року в сумі 111 791,79 гривень, а також інфляційні нарахування за цей же період в сумі 368 881,93 гривень, а всього 480 673,72 гривень. Згідно ч.1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог 96%, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 7233,37 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial