Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

ООП адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради 15 липня 2025 року звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 липня 2025 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07 жовтня 2025 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилався на те, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . З 20 жовтня 2021 року малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку дітей, як дитина, позбавлена батьківського піклування, та влаштований до комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми». Мати дитини, відповідач [PERSON] , була засуджена до позбавлення волі та відбувала покарання, 20 грудня 2024 року звільнена з установи по відбуттю строку покарання. Батько дитини, відповідач [PERSON] , був засуджений до позбавлення волі, відбував покарання в місцях позбавлення волі, 29 січня 2025 року термін відбування покарання закінчився. На час перебування в місцях позбавлення волі відповідач [PERSON] категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . У своїх заявах зобов`язувався після закінчення терміну відбування покарання забрати дитину з державного закладу і займатися її вихованням. Батьки цікавилися життям сина в закладі, надсилали кошти на придбання дитині солодощів, одягу та інші потреби. Після звільнення з місць позбавлення волі мати до УССД із заявою про повернення їй сина на виховання не звернулася. За поданням УССД з відповідачем [PERSON] було проведено профілактичну бесіду стосовно неналежного виконання батьківських обов`язків та складений протокол про адміністративне правопорушення ч. 1 ст. 184 КУпАП. УССД здійснювали заходи щодо намірів батька стосовно виховання дитини. Службою у справах дітей Кам`янської міської ради було здійснено вихід за адресою, яку зазначено як місце проживання відповідача [PERSON] . Квартиру відчинила власниця, яка повідомила, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає. У квітні 2025 року відповідач [PERSON] надав заяву до УССД про те, що має намір забрати свого малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , на виховання. Просив надати йому місячний строк на пошук відповідного житла для проживання дитини та працевлаштування. У телефонному режимі повідомив, що на теперішній час він працює та шукає житло, проживає за адресою: [ADDRESS] . За інформацією відділу служби у справа дітей Бучанської міської ради Київської області спеціалістами відділу було здійснено вихід за вищевказаною адресою. Двері помешкання ніхто не відчинив, зі слів сусідів, в будинку проживають літні люди, [PERSON] їм не відомий, на телефонні дзвінки відповідач [PERSON] не відповідає. Відповідач [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно своєї старшої дитини. Такими своїми діями батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Висновком органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради визнано за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав у відношенні їх малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Позивач у своєму позові просив позбавити [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] і [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частини з усіх видів їх заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на особистий рахунок дитини, відкритий в Державному ощадному банку України. У своїй заяві до суду представник позивача справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, у своїй заяві до суду позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, у своїй заяві до суду позовні вимоги визнав частково. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , і стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дитини, на особистий рахунок дитини в Державному ощадному банку України (а.с. 37-38). Листом № 34/19-386 від 27 січня 2021 року «Кам`янської виправної колонії (№ 34)» повідомлено про зняття з 20 жовтня 2021 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , з харчування і позбавлення законних підстав перебування в будинку дитини при установі (а.с. 15). На підставі направлення № 37 від 18 жовтня 2018 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , було направлено для влаштування у центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» з ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» (а.с. 16). Розпорядженням голови адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 269-р від 20 жовтня 2021 року малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 17). Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2020 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 та ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років та 1 місяць з конфіскацією всього належного їй майна (а.с. 20-22). Згідно з довідкою № 34/5-1427 від 06 березня 2025 року [PERSON] звільнено з ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» 20 грудня 2024 року (а.с. 19). [PERSON] був засудженим та відбував покарання у вигляді позбавлення волі в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», звільнений 29 січня 2025 року по відбуття строку покарання (а.с. 32). Відповідач [PERSON] зареєстрованого місця проживання не має (а.с. 13), фактичне місце проживання не відомо (а.с. 34, 35, 36). Відповідно до актів виходу в сім`ю від 20 січня 2025 року і 11 березня 2025 року за адресою реєстрації [PERSON] ніхто не проживає (а.с. 29, 30). Своїм висновком орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 3/9-109 від 11 липня 2025 року вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав у відношенні їх дітей (а.с. 6-7). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 СК України підставою позбавлення батьківських прав. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради [PERSON] і [PERSON] вихованням дитини не займаються, в матеріальному забезпеченні, навчанні та розвитку участі не приймають, не створюють умови для проживання та розвитку, не приділяють належної уваги здоров`ю дитини, тобто ухиляються від виконання обов`язків по їх вихованню, що свідчить про те, що відповідачі взагалі не цікавляться майбутньою долею сина, тому суд вважає можливим позбавити [PERSON] і [PERSON] батьківських прав у відношенні їх малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Син відповідачів [PERSON] свого постійного доходу не має, відповідачі належної участі в утриманні та матеріальному забезпеченні дитини не приймають, тому суд вважає можливим стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , на його особистий рахунок, відкритий в Державному ощадному банку України, в розмірі по 1/4 частини всіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідачів на утримання дітей з дня подання позову, тобто з 15 липня 2025 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. У відповідності з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, тому з відповідачів слід стягнути судовий збір у рівних частинах по 1 514 грн. на користь держави. Позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині стягнення аліментів (п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»), тому з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у рівних частинах по 1 514 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved