Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 вересня 2008 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №56, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено з грудня 2021 року і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивачка повідомила, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Бальжик О.І. від 28.08.2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху (а.с.16). 01.09.2025 року усунуто недоліки позовної заяви (а.с.18-24). Ухвалою судді від 08.09.2025 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.274 ЦПК України (а.с.25). Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні відповідач повідомлений належним чином. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки надав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за їх відсутності. Відповідач причини неявки не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність не звертався, відзив на позовну заяву не надіслав. Ухвалою суду від 04.12.2025 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 вересня 2008 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №56 (а.с.4). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Згідно довідки старости Багатянського старостинського округу Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №501 від 01.09.2025 року, [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на її утриманні (а.с.21). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Майновий спір та спір про місце проживання дітей у сторін на час розгляду справи відсутній. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved