Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Адвокат Могилей С.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особи: Черкаська міська рада, ОСББ «ЯН» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, відповідно до рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради народних депутатів м. Черкаси №124 від 16.04.1997, [PERSON] визначено наймачем 2-х кімнатної житлової квартири [ADDRESS] , після смерті [INFO] попереднього квартиронаймача, її рідної матері - [PERSON] . Крім цього, у вищезазначеному рішенні органу місцевого самоврядування, станом на 09.04.1997 іншими користувачами, місце проживання яких було зареєстроване у вказаній квартирі, як членів сім`ї позивача, вказано: її доньку - [PERSON] , батька - [PERSON] , племінника - [PERSON] . Розпорядженням голови Черкаської ОДА від 28.04.2016 №195, вулицю Горького у м. Черкаси перейменовано на вулицю Юрія Іллєнка. На час звернення до суду з цим позовом, відповідно до інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №17537/25480-01-10 від 27.08.2025, в квартирі [ADDRESS] , наймачем якої на сьогодні є позивач, зареєстровано місце проживання наступних осіб: [PERSON] , [INFO] (наймач); [PERSON] , [INFO] (користувач, член сім`ї). [PERSON] , [INFO] (відповідач), який є членом сім`ї позивача (племінник), що підтверджується витягом із рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради народних депутатів м. Черкаси № 124 від 16.04.1997, хоча і зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але тривалий час у ній не проживає, не користується. Вищезазначений факт тривалого, а саме: з січня 2017 року непроживання (відсутності) відповідача за вказаною адресою місця його реєстрації у [ADDRESS] підтверджено актом опитування сусідів №1498 від 23.07.2025 та довідкою ОСББ «ЯН» №7 від 28.07.2025. Відповідач добровільно вибув з цієї квартири у 2017 року та втратив будь-який зв`язок з цим помешканням (причин поважності його відсутності - немає). Також, у квартирі відсутні його речі, оплату за комунальні послуги він тривалий час не сплачує, вселитися не намагався і не намагається. Таким чином, повний обсяг оплати за комунальні послуги та послуги по утриманню даного житла несе виключно його квартиронаймач - [PERSON] , все це суперечить її інтересам та порушує її права. Отже, реєстрація місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] , наймачем якої є [PERSON] і яку розташовано у буд. [ADDRESS] , на сьогодні носить суто формальний характер, оскільки [PERSON] фактично не використовує вказане житло за його основним призначенням (для проживання), тому позивач вважає, що відповідач, як член її сім`ї, з яким не укладено жодного договору найму вищезазначеної квартири, фактично втратив право користування цим житловим приміщенням у зв`язку із його вибуттям з нього та тривалою відсутністю (непроживання) без поважних причин. Таким чином, з огляду на вказане просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача адвокат Могилей С.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, оскільки відповідач зареєстрований у квартирі позивачки, але не проживає за адресою реєстрації з 2017 року, позивачка з відповідачем не спілкується, його місце перебування їй невідомо. Додатково зазначив, що балансоутримувачем даного будинку є Черкаська міська рада, а ОСББ «Ян» є лише управителем будинку. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи Черкаської міської ради у судове засідання не з`явився, до початку представником за довіреністю [PERSON] до суду подано клопотання від 27.10.2025, у якому просив розгляд справи здійснювати без участі їхнього представника, щодо позовних вимог покладається на розсуду суду. Представник третьої особи ОСББ «ЯН» у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час, і місце розгляду справи. Суд, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради народних депутатів м. Черкаси № 124 від 16.04.1997, яким переоформлено особовий рахунок найму 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 30,9 кв. м. на [PERSON] , у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача матері [PERSON] (свідоцтво про смерть після смерті [INFO] серії [NUMBER] від 14.12.1995). Тобто фактично [PERSON] визнано наймачем указаної квартири. Водночас у з зазначеному рішенні № 124 від 16.04.1997 указано склад сім`ї наймача - чотири особи: вона [PERSON] , дочка [PERSON] , батько [PERSON] , племінник [PERSON] . Відповідно до інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №17537/25480-01-10 від 27.08.2025, в квартирі [ADDRESS] , станом на 26.08.2025 зареєстровані такі особи:наймачем якої на сьогодні є позивач, зареєстровано місце проживання наступних осіб: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту опитування сусідів № 1498 від 23.07.2025, [PERSON] , [INFO] , не проживає у квартирі [ADDRESS] з січня 2017 року та по даний час. У квартирі на сьогодні зареєстрована та проживає [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до довідки № 7, виданої ОСББ «ЯН» 28.07.2025, вбачається, що фактичним користувачем (наймачем) кв. [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за цією адресою та несе всі витрати щодо утримання зазначеного нерухомого майна. Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З огляду на те, що спірні правовідносини виникли стосовно визнання особи такою, що втратило право користування квартирою, яка перебуває у комунальній власності, вони врегульовані Житловим кодексом України ( ЖК України). У відповідності до ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно з ст. 61 Житлового Кодексу України, користування житловим приміщення державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно зі статтею 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом із ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Частиною першою статті 163 ЖК України визначено, що у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу . Системний аналіз положень статей 71, 163 ЖК України дозволяє суду дійти висновку, що за загальним правилом при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо ці особи відсутні з поважних причин, цей строк може бути продовженим. Житлове законодавство наводить ряд поважних причин, за існування яких житло зберігається безумовно (частина третя статті 71 ЖК України), так і дозволяє за волевиявленням наймодавця, або у разі спору судом визначити інші поважні причини для збереження житла (частина друга статті 71 ЖК України). Як було встановлено судом у даній справі, відповідач, як член сім`ї основного наймача, не проживає у спірній квартирі протягом значного проміжку часу та не користується житловою площею, не бере участі в його утриманні, відповідно до законодавства України добровільно не знявся з реєстраційного обліку та не зареєстрував своє нове місце перебування. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплачує житлово-комунальні послуги за квартиру, або зацікавлений проживати у ній. Також відсутні будь-які докази наявності поважних причин не проживання у житлі, які перелічені частині третій статті 71 ЖК України. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні матеріали справи, на основі повно та об`єктивно з`ясованих обставин справи, на думку суду доводи сторони позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи, що відповідач у квартирі не проживає січня 2017 року, але зареєстрований у ній, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved