Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2892869-601 від 04.02.2022 у розмірі 92\~922,85 грн. Позов мотивований тим, що 4 лютого 2022 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» до [PERSON] укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2892869-601. Відповідно до вказаної заяви-договору сторонами погоджено такі умови кредитування: загальна сума кредиту - 42\~760,00 грн; строк дії кредиту -24 місяців, проценти за користування кредитом 0,01% річних, комісія за надання кредиту -6,9%. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів позивачем на поточний рахунок № [NUMBER] в АТ «Таскомбанк», а саме у спосіб, зазначений в кредитному договорі. Отже, кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач не виконала свого обов`язку не повернула в повному обсязі наданий їй кредит у строки, передбачені кредитним договором у зв`язку з чим станом на 03.04.2025 заборгованість позичальника за кредитним договором становить 92\~922,85 грн, у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т. ч. прострочена) становить 42\~760,00 грн; заборгованість за процентами (в т.ч. простроченими) 5,37 грн; заборгованість за комісією (в т.я. просрочені) 50\~157,48 грн. Аргументи учасників справи. Відповідач відзиву на позов не надала, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталася. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву, у якій він просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 04 лютого 2022 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2892869-601 ( а.с. 15-16). Відповідно до п. 1.2.1. договору кредит на власні потреби /кредит на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі. Загальна сума кредиту - 42\~760,00 грн (п. 1.2.2.); комісія за надання кредиту -6,9%, що складає 2760,00 грн (п. 1.2.4.), сума кредиту без комісії за надання кредиту 40\~000,00 грн (п.1.2.4.), кредитні кошти перераховуються на поточний рахунок № [NUMBER] , операції за яким здійснюються із використанням електронних платежів (п.1.2.5), строк дії кредиту -24 місяців (п.п. 1.2.6.), проценти за користування кредитом -,01 % річних (п. 1.2.9.) Відповідно до п. 1.4. комісія за обслуговування кредиту 6,9% щомісячно . Згідно п. 1.11 банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цієї заяви-договору кредит, шляхом зарахування коштів в сімі, визначеній в п.1.1.1.даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби, 42\~760,00 грн на поточний рахунок № [NUMBER] в АТ «Таскомбанк». Позичальник підписавши цей договір підтвердила, що свій примірник цієї заяви-договору вона отримала (п. 5.16). Згідно з додатком №1 до заяви-договору про надання споживчого кредиту № 2892869-601 від 04.02.2022 сторони узгодили та підписали графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредиту (а.с. 18). Аналогічна інформація викладена в паспорті споживчого кредиту до договору № 2892869-601 від 04.02.2022 (а.с.17). Заява-договір, додаток №1 до заяви-договору про надання споживчого кредиту № 2892869-601 від 04.02.2022 та паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] власноруч. Відповідно до платіжної інструкції №867211688 від 04.02.2022 АТ «Таскомбанк» переказало на рахунок [PERSON] 42\~760,00 грн, призначення платежу: перерахування коштів згідно кредитної угоди №2892869-601 від 04.02.2022 [PERSON] (а.с. 23). Як вбачається з виписки по особовому рахунку кредитного договору № 2892869-601 [PERSON] за період з 04.02.2022 по 03.04.2025 станом на 03.04.2025 становить 92\~922,85 грн, у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т. ч. прострочена) становить 42\~760,00 грн; заборгованість за процентами (в т.ч. простроченими) 5,37 грн; заборгованість за комісією (в т.я. прострочені) 50\~157,48 грн. Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1, 2 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Стаття 610 ЦК передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК). Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідач не надала жодних доказів на підтвердження погашення боргу перед позивачем, отже належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не повернула суму кредиту, не сплатила проценти, передбачені Договором. За таких обставин суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 42\~760,00 грн. та заборгованість по відсоткам 5, 37 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог\~про\~стягнення\~\~заборгованості\~за\~комісією у розмірі 50\~157, 48 грн за кредитним договором №2892869-601 від 04.02.2022, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з таких підстав. Умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України). Верховний суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови ВС у справі № 363/1834/17). Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня2007року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію у розмірі 50\~157,48 грн надаються позивачу. Більш того, матеріали справи не містять і приблизного переліку послуг, які надаються банком. Тобто, відсутнє двостороннє належне погодження сплати комісії банку та визначення обсягу послуг банку, за яку є необхідність сплачувати комісію. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення комісії з відповідача у розмірі 50\~157,48 грн за кредитним договором №2892869-601 від 04.02.2022 є нікчемною та не може бути задоволена. З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку зі сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: - 1114, 85 грн.

Outcome: partial