Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитними договорами,\~обґрунтовуючи вимоги\~тим,\~що 11.01.2022 року [PERSON] уклала із Товариством з\~обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі також ТОВ «ФК «ЦФР») кредитний договір №9545829464 від 11.01.2022 року. Цей договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті TOB «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких позичальник приєднався підписавши договір, складають єдиний кредитний договір. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (далі - також АТ «ТАСКОМБАНК») кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, до дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені договором. 15.05.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та Товариством з\~обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - також ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку №1 до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 реєстру прав вимог, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27421,56 грн., з яких: 19471,03 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту, 2,16 грн. - загальна заборгованість по відсоткам, 7948,37 грн. - загальна заборгованість по комісії, 0 грн. - пеня/штрафи. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 15.05.2024 року, ними не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №9545829464 від 11.01.2022 року в сумі 27421,56 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості: за кредитним договором № №9545829464 в розмірі 27421,56 грн., з яких: 19471,03 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту, 2,16 грн. - загальна заборгованість по відсоткам, 7948,37 грн. - загальна заборгованість по комісії, 0 грн. - пеня/штрафи, а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через оголошення на офіційному сайті суду. Про причини неявки суд не повідомила. Частина 4 ст. 223 ЦПК передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 19.11.2025 року постановлено проведення заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. 11.01.2022 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір №9545829464, згідно з умовами якого позичальнику було надано грошові кошти у розмірі 19583,17 грн. строком на 36 місяців, з початковим процентом в розмірі 5% при надані кредиту та щомісячними процентами в розмірі 2,49 %. Відповідно паспорту кредиту №9545829464 загальні витрати за кредитом становлять 18316,08 грн., загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом\~37141,25 грн., реальна процентна ставка\~60,49 %. 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, згідно з яким ТОВ «ФК «ЦФР» передав (відступив) АТ «ТАСКОМБАНК» свої права вимоги до позичальників. 15.05.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф, відповідно до якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступлено право вимоги за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №9545829464 від 11.01.2022 року на суму 27421,56 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 19471,03 грн., суми заборгованості за процентами в розмірі 2,16 грн. та сумою заборгованості по комісії у розмірі 7948,37 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1\~ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~Договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано кредитний договір, який містить усі умови, зокрема, відсотки за користування коштами та який підписаний відповідачем власноручним підписом. Таким чином\~\~ [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» дійшли згоди щодо всіх істотних умов укладеного договору позики. Згідно ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. ст.\~1077,\~1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). При цьому відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Судом встановлено, що кредитний договір №9545829464 був укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» 11.01.2022 року. Таким чином, на момент укладення між ТОВ «ФК «ЦФР» договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , у зв`язку з чим у первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «ТАСКОМБАНК». Отже, на момент укладення між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, боргові зобов`язання [PERSON] \~ за кредитним договором №9545829464 від 11.01.2022\~ року ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором, оскільки на момент укладення договору про відступлення права вимоги, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , то відповідно у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором №9545829464 від 11.01.2022\~ року на першому етапі від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «ТАСКОМБАНК», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що в тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті\~512, статті\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. З урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки немає права вимоги суми заборгованості за договором позики №9545829464, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] від 11.01.2022 року. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2ст.141\~ЦПК України\~ у разі відмови в позові судові витрати\~покладаються на\~ позивача.

Outcome: dismissed