Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 03.05.2019 року між публічним акціонерним товариство «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р29.13040.005215456, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 16161,00 грн. 16.11.2023 року між публічним акціонерним товариство «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» було укладено договір факторингу №\~1/11-23, за умовами якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. 29.12.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» та товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору, відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 16.11.2023 року, у неї перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 21377,26 грн., з яких 14075,29 грн. заборгованість за основним боргом та 7301,97 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, які позивач просив суд стягнути з відповідачки разом із 3363,27 грн. інфляційних втрат, 837,83 грн. трьох відсотків річних та сумою судових витрат. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив, у разі його неявки, розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка, будучи належним чином, у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України та згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повідомленою про дату, час і місце судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань не подавала, правом надання відзиву не скористалася. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, на підставі ухвали суду, справу розглянуто в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, та позивач проти такого вирішення справи заперечень не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 03.05.2019 року між публічним акціонерним товариство «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування Р29.13040.005215456, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 16161,00 грн. (п. 1.2 Договору), зі змінюваною процентною ставкою 15,5% річних (п. 1.3 Договору), строком на 18 місяців (п. 1.4 Договору). Згідно з п. 2.1. договору сума кредитних коштів в розмірі 3159,39\~грн. була направлена на добровільне страхування життя позичальника. Вказаний договір, разом із паспортом споживчого кредиту підписано відповідачкою особисто. Факт видачі відповідачці кредитних коштів підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту на суму 13001,31 грн. та ордером-розпорядженням №2 про сплату страхового платежу на суму 3159,39 грн. 16.11.2023 року між публічним акціонерним товариство «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» було укладено договір факторингу № 1/11-23, за умовами якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. 29.12.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» та товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. Зокрема, згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2013 року, до товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Р29.13040.005215456 (номер у реєстрі 2730). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. ст.\~512,\~513 ЦК України\~слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. З огляду на ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором № Р29.13040.005215456 від 03.05.2019 року, неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за договором, позов, в частині стягнення заборгованості за основним боргом в сумі 14075,29\~грн.та за нарахованими і несплаченими відсотками в сумі 7301,97 грн., підлягає задоволенню, так-як відсотки нараховані у визначений в договорі строк, за встановленою відсотковою ставкою та з врахуванням часткових проплат позичальника. Щодо стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних. Позивачем, у позовній заяві наведено розрахунок інфляційних збитків та трьох відсотків річних, у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якого за період з 04.11.2020 року по 23.02.2022 року заборгованість відповідачки за інфляційними збитками складає 3363,27 грн., а за трьома відсотками річних 837,83 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За такого суд вважає за можливе задовільнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Щодо витрат на правничу допомогу. 10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У іншій постанові у справі № 922/3812/19 від 09 грудня 2021 року Верховний Суд зробив висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 07 листопада 2019 року та у справі №922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved