Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача грошові кошти виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 202\~244, 12 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те що 01.11.2023 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ТОВ «ДК «ФІД» було укладено Договір страхування наземного транспорту № 3375/23-Т/К/09, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «РЕНО», д.н [NUMBER] . 09.05.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «РЕНО», д/н [NUMBER] та автомобіля «РЕНО», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм «РЕНО», д/н [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.06.2024 по справі № 601/1522/24. Відповідно до Звіту № 57 від 29.05.2024 вартість відновлювального ремонту складає 364539,43 грн. Однак, відповідно до Рахунку № МЧ-00002313 від 22.05.2024 вартість ремонту складає 359044,12 грн. Страховик поніс збитки, виплативши страхове відшкодування в сумі 359044,12 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «РЕНО», д/н [NUMBER] , була застрахована ПрАТ "СК "Княжа" поліс 216058173, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства. СК Княжа здійснила виплату в розмірі 156800,00 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З цих підстав, представник позивача вважає, що до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» перейшло право зворотної вимоги (суброгації) до [PERSON] , як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 202244, 12 гривень (359044,12-156800,00=202244,12 грн.). За вказаних обставин просив позов задовольнити 25.03.2025\~Судом зареєстрований\~відзив на\~позовну заяву поданий представником відповідача, який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до Висновку експерта № 57 від 29.05.2024 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT DUSTER, номерний знак [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 09.058.2024 (далі Висновок експерта № 57 від 29.05.2024), проведеного судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А.: - коефіцієнт фізичного зносу автомобіля складає 0,463; - вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля RENAULT DUSTER, номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час ДТП 09.05.2024 складає 364 539 грн. 43 коп.; - вартість матеріального збитку, заподіяна власнику легкового автомобіля RENAULT DUSTER, номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час ДТП 09.05.2024 з урахуванням фізичного зносу (0,463) складає 248 385 грн. 64 коп. Утім, відповідно до рахунку-фактури ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ» №МЧ-00002313 від 22.05.2024, який є невід`ємною частиною Висновку експерта № 57 від 29.05.2024, розмір відновлювального ремонту, з урахуванням ПДВ, складає 359 044 грн. 12 коп. Відповідно до копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 07.06.2024 ПРАТ «СК «Арсенал страхування» перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ» страхову виплату в розмірі 359 044 грн. 12 коп. Страховиком винуватця ДТП ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з платіжним дорученням № ЗР067485 від 21 червня 2024 року перераховано ПАТ «СК «Арсенал Страхування» 156 800 грн. страхового відшкодування згідно з претензією № 120624-310/В без ПДВ. Таким чином, Позивачем в основу своїх позовних вимог покладено розрахунок вартості відновлювального ремонту, складений ремонтним підприємством ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ», проведений без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля. До вказаного Висновку судовим експертом автотоварознавцем долучено рахунок-фактуру ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ» № МЧ-00002313 від 22.05.2024 щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля RENAULT DUSTER, н.з. [NUMBER] та у самому висновку зазначено (дослідження за п. 1.2), що «ремонт досліджуваного КТЗ проводиться на спеціалізованому підприємстві ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ», вартість нормо-годин на ремонтно-відновлювальні роботи на якому становлять 798 грн. з ПДВ. Відтак, за таких умов, згідно з вимогами п. 8.5.15 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT DUSTER, н.з. [NUMBER] судовим експертом автотоварознавцем повинна визначатися за фактичними витратами ремонтного підприємств, а калькуляція ремонтного підприємства могла бути ним скоригована лише в частині зносу та вартості оригінальних складників, вартості матеріалів. Утім, усупереч вимогам вказаної Методики під час проведення автотоварознавчого дослідження судовим експертом визначена вартість запчастин (матеріалів), робіт у більшому розмірі, ніж вартість, встановлена спеціалізованим ремонтним підприємством. При цьому, власник автомобіля не надав технологічну документацію про те, що відновлювальний ремонт проведений за цінами, визначеними експертом. Відтак, вказав представник відповідача, Висновок експерта № 57 від 29.05.2024 є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням вимог п. 8.5.15. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів із завищенням вартості відновлювального ремонту автомобіля. Окрім цього, у Висновку експерта № 57 від 29.05.2024 експертом автотоварознацем визначено необхідність у заміні деталей, запасних частин, які не пошкоджені та не підлягають заміні згідно з калькуляцією ремонтного підприємства. Поміж іншого, Висновок експерта № 57 від 29.05.2024 містить відомості про те, що огляд транспортного засобу проводився у присутності представника власника автомобіля Чорнозуб Т.В., та представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» Вара Р.А. Утім, а ні представник ремонтного підприємства, а ні Відповідач для проведення огляду не запрошувалися, матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують повідомлення [PERSON] про проведення експертного дослідження та його запрошення для участі у огляді пошкодженого автомобіля. За таких обставин є всі підстави стверджувати про можливість завищення об`єму відновлювальних робіт, що ставить під сумнів достовірність такого доказу. Аналогічно, рахунок-фактура ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ» № МЧ-00002313 від 22.05.2024 містить відомості щодо запасних частин, які підлягають заміні або відновлювальному ремонту, які, на думку експерта, не потребують такої заміни чи ремонту. Більш того, вказаний рахунок-фактура ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ» № МЧ-00002313 від 22.05.2024 не може бути покладено в основу судового рішення, оскільки зазначена у цьому рахунку вартість відновлювального ремонту визначена без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей, що є обов`язковим. Підсумовуючи, вказав представник відповідача, слід зазначити, що в матеріалах справи є два висновки технічних фахівців ремонтного підприємства ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ» та судового експерта автотоварознавця. При цьому, один фахівець говорить, що ряд деталей з пошкодженнями треба міняти, а інший фахівець говорить, що ці деталі підлягають ремонту. І навпаки. При цьому, жоден з них не надає обґрунтованих пояснень свого рішення, що робить неможливим аналіз їх достовірності. Це означає, що в одній і тій же справі в позиціях технічних фахівців містяться розбіжності, а відтак до справи долучено суперечливі докази за наявності яких суд без наявності технічних знань позбавлений можливості самостійно визначити які деталі підлягають ремонту, а які заміні. Крім того, позивач перерахував суму страхового відшкодування в розмірі 359 044,12 грн, з яких 59 840,69 грн. складає податок на додану вартість. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що ремонт дійсно відбувся і вказана вище сума ПДВ дійсно підлягала сплаті до бюджету, а не була повернута, невитрачена тощо і що ремонт буде проведено взагалі, адже, це право, а не обов`язок потерпілої особи. Тож, окремо відсутні підстави стягувати з відповідача податку на додану вартість. З огляду на вказане, страховик відповідача СК «Княжа» 21.06.2024 року перерахував страхове відшкодування в порядку суброгації без ПДВ. Окрім цього, як зазначено в позовній заяві, Позивач просить стягнути витрати на отримання правничої допомоги в розмірі 10 000 грн. та проведення експертного дослідження в розмірі 10 000 грн. Утім, до позовної заяви Позивачем не долучено доказів надання професійної правничої допомоги адвокатом. За таких підстав позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно з Висновком експерта № 57 від 29.05.2024 експертне автотоварознавче дослідження проведено на замовлення ПрАТ «СК «Арсенал-страхування» у травні минулого року. Утім, ані Висновок експерта № 57, а ні матеріали справи № 607/1063/25 не містять будь-яких доказів понесених Позивачем витрат з цього приводу. За таких обставин позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, представник відповідача в задоволенні позову просить відмовити. 26.03.2025\~Судом зареєстрована\~відповідь на\~відзив подана представником позивача, в якій остання зазначає, що предметом спору є стягнення з винуватця ДТП різниці між фактичними затратами на відновлювальний ремонт та виплатою страхового відшкодування відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ, в порядку ст. 1194 ЦК України. Відповідно до позиції ВС викладеної в постанові від 30.10.2019 року по справі №753/19288/14 «автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем». Крім того, звертає увагу суду на помилкові твердження представника Відповідача щодо потреби визначення коефіцієнту фізичного зносу, оскільки питання вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу не стосується спірних правовідносин в даній справі, враховуючи, що розмір відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу стосується виключно розрахунку страхового відшкодування по полісам обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто, поняття коефіцієнту фізичного зносу застосовується виключно для Страховиків по ОСЦПВВНТЗ при розрахунку страхового відшкодування, відповідно до норм спеціального закону, щодо врегулювання по полісам діючих до 31.12.2024 року. В новій редакції Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» поняття коефіцієнту фізичного зносу не застосовується взагалі. В даному спорі, враховуючи, що до Відповідача заявлені вимоги щодо різниці відшкодування частини матеріального збитку, понад ліміт відповідальності СК «Княжа», то і відшкодуванню підлягає повна вартість відновлювального ремонту (реальні витрати). Щодо різниці між висновком і експерта і рахунком представник позивача зазначив, що експерт вказує вартість нормо-годин необхідних виконаних робіт і вартість запчастин відповідно до системи «Аудатекс», яка прораховує вартість середня по регіону реєстрації транспортного засобу. А вартість запчастин і робіт зазначене в рахунку СТО є фактична вартість відновлювального ремонту. Щодо посилань на невідповідність Звіту, просить врахувати, що Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17). Виплата страхового відшкодування здійснюється на базі авторизованої СТО. Тобто, страховик відшкодовує реальну вартість відновлювального ремонту, а не орієнтовну, приблизну відповідно до Звіту (Висновку). Також, зауважує, що Позивач не є власником транспортного засобу марки «РЕНО», д/н [NUMBER] і тим самим Позивач позбавлений можливості володіти документами на підтвердження проведення фактичного ремонту. Однак, ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» з метою об`єктивного вирішення справи та зняття сумнівів у Відповідача щодо фактичної вартості відновлювального ремонту здійснив запит до страхувальника на отримання Акту виконаних робіт по даному транспортному засобу. На даний запит 26.03.2025 року страхувальник ТОВ «ДК ФІД» надав сканкопію Акту виконаних робіт №00002313 від 31.07.2024 року. На підставі наведеного просить суд позов задовольнити в повному обсязі. 15.04.2025 Судом зареєстровані заперечення на відповідь на відзив, подані представником відповідача, в яких зазначено, що вимога Позивача була незаконною, оскільки ґрунтувалася на підставі розрахунку експерта, який не відповідає обставинам справи та містить вартість матеріалів та робіт, необхідність в яких була відсутня. Звертає увагу суду на те, що ПрАТ «СК «Княжа» вже перерахувало на розрахунковий рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 156 800 грн. страхового відшкодування і це при тому, що вказані кошти перераховано на підставі розрахунку експерта, який містить вартість матеріалів, які не підлягали заміні. Утім, належних та допустимих доказів щодо необхідності перерахування страхового відшкодування в розмірі більшому, ніж 156 800 грн., матеріали справи не містять. Докази, долучені до позовної заяви, не містять відомостей про пошкодження повторювача повороту, який відповідно до рахунку СТО підлягає заміні. Доказом недопустимості рахунку СТО, як доказу, на якому ґрунтуються позовні вимоги, є розбіжності у позиціях ремонтного підприємства та судового експерта щодо необхідності заміни капота вартістю 12 131, 85 грн. При цьому, Позивач не обґрунтував необхідність саме заміни капоту, а не його ремонту, як зазначило СТО. Більше того, Позивач не надав пояснень про те, де знаходяться замінений на СТО капот, та його залишкова вартість. Як вже зазначалось у Відзиві на позовну заяву, з огляду на суттєві розбіжності між висновками експерта та позицією ремонтного підприємства, а також за відсутності будь-яких пояснень фахівців щодо таких рішень, є обґрунтовані підстави для проведення судової автотехнічної експертизи, у ході якої може бути встановлено чи є необхідність у заміні пошкоджених деталей, або її можливість відновлення, або і взагалі використання у такому стані й надалі. Ухвалою судді від 20.01.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 24.04.2025 постановлено залучити до участі в справі в якості третіх осіб Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДК ФІД», що відображено в протоколі судового засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечила з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, просила суд в задоволені позову відмовити. Представники третіх осіб будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 09.05.2024 о 18 год в м. Кременці на перехресті вулиці Захисників України та Осовиця водій [PERSON] , керуючи т/з «Рено Преміум», д.н.з. [NUMBER] з причіпом «Кроне», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з попутним автомобілем марки «Рено Дастер», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. [PERSON] порушив вимоги п.13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.06.2024 у справі №601/1522/24 [PERSON] визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Відповідно до частини шостої ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.06.2024. 31.10.2023 між ПАТ «СК «Арсенал Страхування», як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДК ФІД», як страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3375/23-Т/К/09, згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Renault Daster» реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с.4). 09.05.2024 водій застрахованого автомобіля «Renault Daster» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернулася до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку. (а.с.17). Актом огляду транспортного засобу від 23.05.2024 визначено перелік та характер пошкоджень автомобіля «Renault Daster» реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с.27, 28). Згідно до висновку експерта №57 від 29 травня 2024 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Renault Daster» номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження останнього під час ДТП 09.05.2024 складає 364\~539, 43 грн. (а.с.19-26). З ремонтної калькуляції до транспортно-товарознавчої експертизи за №57 від 29.05.2024 вбачається, що вартість ремонту становить 364 539, 43 грн. (а.с.29-32). Відповідно до рахунку-фактури №МЧ-00002313 від 22.05.2024 вартість ремонту застрахованого автомобіля складає 359\~044, 12 грн. (а.с.18). 05.06.2024 ПАТ «СК «Арсенал Страхування» складено Страховий Акт №006.00862824-1 про визнання події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за договором в розмірі 359\~044, 12 грн. (а.с.16). 07.06.2024 позивач на підставі страхового акту №006.00862824-1 виплатив на користь страхувальника суму страхового відшкодування в розмірі 359 044, 12 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №27636666 (а.с.55). На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Рено Преміум», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу ЕР №216058173. Ліміт відповідальності страховика за шкоду майну становить 160 000,00 грн., франшиза 3\~200, 00 грн. (а.с.56). Після виплати страхового відшкодування ПАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулася із заявою на виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди. Згідно із платіжним дорученням №ЗР067485 від 21.06.2024, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувало на користь ПАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування згідно страхового акту №240001044718 від 20.06.2024 ПАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно претензії №120624-310/В, у розмірі 156 800 грн. (а.с.57). Відтак шкода у розмірі 359\~044, 12 гривень, завдана [PERSON] , який керував транспортним засобом «Рено Преміум», д.н.з. [NUMBER] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не покривається повністю полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР №216058173. Таким чином, сума збитків, які залишилися не відшкодованими на теперішній час становить: 359 044, 12 гривень - 156 800 гривень = 202\~244, 12 гривень. Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, у разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), зроблено висновок, що «стаття 1191 Цивільного кодексу України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з одного боку, і стаття 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Відповідно до ст. 108 Закону України "Про страхування" від 18.11.2021 р. № 1909-ІХ Страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 108 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування, завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, за змістом ст.ст. 993, 1194 ЦК України непокрита частина фактичних витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, підлягає стягненню з особи, з вини якої сталася ДТП. Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 № 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 № 760/15471/15-ц, від 22.02.2022 № 201/1б373/16-ц. У відповідності до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про те, що відносини між ПрАТ «СК «Арсенал» та [PERSON] регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язані у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди [PERSON] , в порядку суброгації. У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. ПрАТ «СК «Арсенал» здійснило страхову виплату на суму 359\~044, 12 грн, що підтверджується страховим актом № 006.00862824-1 від 05.06.2024 та платіжною інструкцією № 27636666 від 07.06.2024. Виплату здійснено на рахунок станції технічного обслуговування, яка виконувала ремонт транспортного засобу, що не заборонено положеннями чинного законодавства. При цьому, доводи представника відповідача щодо заперечення позовних вимог жодним чином не спростовують факту заподіяння шкоди, виплати страхового відшкодування страховиком за наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом відхиляються заперечення представника відповідача проти позову в частині недоведеності розміру завданої шкоди, її завищення внаслідок зазначення деталей та робіт з ремонту щодо пошкоджень, які не були заявлені під час ДТП, оскільки дані заперечення не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, в якості доказів представником відповідача до відзиву не надано жодних доказів на спростування позовних вимог в частині розміру страхового відшкодування. Не заявлялось жодних клопотань про призначення експертизи для визначення розміру шкоди чи витребування доказів, зокрема із СТО щодо проведення ремонту автомобіля потерпілої особи тощо. Суд погоджується із доводами представника позивача про те, що з [PERSON] як винуватця ДТП підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля марки «РЕНО», д.н [NUMBER] , та сумою страхового відшкодування, а саме 202244,12 грн. Доводи відповідача про те, що заявлена позивачем вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «РЕНО», д.н [NUMBER] є необґрунтованою та завищеною, на увагу не заслуговують, оскільки така вартість відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, що відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Інших належних та допустимих доказів щодо вартості матеріального збитку відповідачем не надано, клопотання про проведення експертизи ним не заявлялося. Невизнання відповідачем переліку пошкоджень транспортного «РЕНО», д.н [NUMBER] , не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки як страхова компанія, у якій застрахований пошкоджений транспортний засіб, так і страхова компанія, у якій застрахований транспортний засіб винуватця ДТП, погодилися із даними акту огляду транспортного засобу, актом виконаних робіт, визначили суми страхового відшкодування та здійснили відповідні виплати. Крім того, клопотань щодо проведення іншої експертної оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля «РЕНО», д.н [NUMBER] , відповідачем суду заявлено не було, як і не було надано жодних доказів на спростування розміру суми збитків, визначеної позивачем. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Усі інші доводи, викладені у відзиві на позов, суд вважає неспроможними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи. Тож, Суд критично сприймає твердження представника відповідача викладені, як у відзиві на позов, так і запереченнях, як такі, що повністю спростовуються матеріалами справи. Враховуючи те, що відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки, суд приходить до переконання, що до позивача перейшло право вимоги у порядку суброгації, а відтак сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 202\~244,12 гривень, яка знаходиться поза межами страхового ліміту, що покривається полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підлягає до стягнення із відповідача [PERSON] в користь позивача. Аналізуючи всі зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №62520670 від 08.01.2025 позивачем було сплачено 3033,67 гривень судового збору. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 3033,67 гривень судового збору. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Згідно ст.133 ч.3 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ч.1 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Однак суду не надано доказів того, що правову допомогу по цій справі надавав адвокат, у справі відсутні як договір про надання правової допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер адвоката так і акт виконаних робіт, а тому підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, як це передбачено ст.137 ЦПК України, не має. Також, Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача і витрати за проведення експертного дослідження, оскільки як встановлено в ході розгляду справи, за основу при визначені розміру страхового відшкодування брався рахунок-фактура №МЧ-00002313 від 22.05.2024, а не Висновок експерта №57 від 29.05.2024, а тому відсутні підстави для стягненні із відповідача витрат пов`язаних із проведенням експертизи. На підставі викладеного та

Outcome: approved