Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 16 травня 2025 року до Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява\~\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому позивач просив \~стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ: 42649746) заборгованість за договором № 200504522 від 15.04.2016 у загальному розмірі 57 887,46 грн., яка складається з: суми заборгованості - 44 231,22 грн., суми інфляційних втрат - 9 671,79 грн., суми 3% річних - 3 984,45 грн., а також витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що 15.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», далі - Банк, та гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), далі - Відповідач, укладено угоду № 200504522 щодо кредитування, далі - Кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 16 160,94 грн., з встановленим строком користування з 15.04.2016 по 15.04.2018, а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ: 42649746), далі - Позивач, набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на\~29.04.2025\~загальний розмір\~заборгованості Відповідача\~перед Позивачем\~за Кредитним\~договором становить\~44\~231,22\~грн.,\~з яких:15\~180,94\~грн.\~-\~заборгованість за\~кредитом;29 050,28 грн. - заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів. Оскільки, відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТОВ «Діджи Фінанс» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності. Також позивач просив про поновлення строку позовної давності для подання позову до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200504522 від 15.04.2016. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 19.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. 25.07.2025 суд долучив до матеріалів справи відзив відповідача на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке. Відповідач звертає увагу суду, що докази (додатки до позову) були подані Позивачем у електронних копіях відповідних письмових та електронних доказів, оскільки ці документи не були створені в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», а лише завантажені позивачем до підсистеми після оцифрування (сканування) або створення в комп`ютерно-програмних засобах Позивача. На підтвердження цього разом із позовом Позивачем подано до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» додаток 3 (файл) «кредитний договір з додатками .pdf», що містить електронні (скановані) копії ряду письмових доказів, а саме: Заяви (оферти) від 15.04.2016 №200504522; Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 15.04.2016 б/н. Відповідач повторно наголошує, що це лише електронні копії документів (письмових доказів) в розумінні ст.95 ЦПК України, достовірність яких неможливо встановити без дослідження оригіналів письмових доказів. Окрім цього, дані копії не піддаються повному прочитанню через низьку якість копіювання. Отже, надані Позивачем із позовом електронні копії письмових доказів (додаток З до позову) не можуть бути достовірними доказами укладення Кредитного договору від 15.04.2016 №200504522. З огляду на викладене, зважаючи на сумнівність поданих електронних копій, Відповідач просив суд про виключення даних електронних копій із числа доказів та про розгляд справи за наявними в ній іншими доказами. Позивач у позові та додатках до нього не пояснює, яким чином ПАТ «Банк Михайлівський» прийняло (акцептувало) пропозицію (оферту) Відповідача укласти кредитний договір від 15.04.2016 №200504522. Також відсутні докази такого прийняття (акцепта) зі сторони ПАТ «Банк Михайлівський». Позивачем не\~надано жодного\~доказу щодо отримання Відповідачем коштів у кредит на виконання Кредитного договору від 15.04.2016 №200504522. Разом із позовом Позивачем надано додаток 12, що містить виписки від 11.04.2025 за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 за такими рядом особових рахунків. Обсяг даного додатку - 572 сторінки. При цьому Позивач не надає пояснень, яке відношення дані особові рахунки мають до Кредитного договору від 15.04.2016 №200504522, в тому числі, але не виключно: які кошти на них обліковуються; як на підставі цих рахунків та виписок можна встановити розмір заборгованості за Кредитним договором від 15.04.2016 №200504522. Більше того, відповідно до Розділу 2 «Кредитний договір» Заяви (оферти) від 15.04.2016 №200504522 (додаток 3 до позову) позичальнику (Відповідачу) в ПАТ «Банк Михайлівський» було відкрито рахунок [NUMBER] , виписку з якого Позивачем не надано. Інші рахунки не вказані. Крім того, Позивач не надає пояснень, чому Кредитний договір №200504522 було нібито «укладено» 15.04.2016, а виписки надані за період лише після 23.05.2016. В позовній заяві Позивач зазначає (цитата): «Станом на 29.04.2025 загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 44 231,22 грн., з яких: «15 180,94 грн. - заборгованість за кредитом; 29 050,28 грн. - заборгованість за відсотками.» Але разом із позовом Позивачем не надано жодного розрахунку заборгованості за Кредитним договором з 15.04.2016 (тобто з дати нібито його «укладення») до 23.02.2019. Таким чином Позивачем не надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази заборгованості Відповідача в розмірі 44 231,22 грн за кредитним договором від 15.04.2016 №200504522. Відповідач не ставить під сумнів факт укладення між Позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» Договору про відступлення прав від 20.07.2020 №7_БМ. Однак Позивачем не доведено, що в процедурі цесії було відступлено право вимоги до Відповідача на користь Позивача. Так, відомості про Відповідача містяться в рядку 107693 даного Витягу. Представник Відповідача із легкістю змінив дані на представника Позивача - Романенка М.Е. (завірена роздруківка модифікованого витягу додається). Це доводить, що таку зміни (модифікацію) може здійснити будь-яка особа із відповідними навичками. Отже, вказаний Витяг виготовлений самим Позивачем, і на ньому відсутні будь-які підписи та печатки. Отже, такий доказ створено Позивачем, а тому цей доказ виготовлено зацікавленою особою самостійно із порушенням принципів незалежного доказування обставин (фактів). Таким чином даний доказ не можна вважати належним, достовірним та допустимим. Також позивач висловив свою позицію щодо витрат позивача на правничу допомогу та зазначив, що о витрати, які поніс/понесе Позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Оскільки сторони виклали свою позицію щодо спірних правовідносин у заявах по суті: позовній заяві, відзиві на позов, суд доходить висновку, про можливість розгляду справи по суті. У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Судом встановлено, що 15 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі заяви (оферти) 200504522 про надання кредиту у сумі 16 160,94 грн. строком на 24 місяці (730 днів) (з 15.04.2016 по 16.04.2018) та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,0001% річних. Цього ж дня [PERSON] підписав анкету № 2676086, графік платежів, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, якою визначено суму та мету кредиту, строк його повернення, обсяг щомісячного платежу, проценту ставку за кредитом, порядок повернення кредиту, тощо. Відповідно до розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 200504522 від 15 квітня 2016 року становить 44 231,22 грн., з яких: 15 180,94 грн. - заборгованість за кредитом; 29 050,28 грн. - заборгованість за відсотками; суми інфляційних втрат - 9 671,79 грн., суми 3% річних - 3 984,45 грн. 20 липня 2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року, уклали договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, за яким банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув право вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених в Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.(а.с. 23) З Витягу з Додатку № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року встановлено, що ПАТ «Банк Михайлівський» відступив ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №200504522 від 15 квітня 2016 року, а саме: загальний розмір заборгованості\~44\~231,22 грн: розмір заборгованості за основним зобов`язанням\~15 180,94 грн.; розмір заборгованості за нарахованими відсотками\~29 050,28 грн (а.с. 44-45). Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 єдиним законним кредитором по відступлених договорах ПАТ «Банк Михайлівський» визнано ТОВ «Діджи Фінанс». Мотиви суду. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 598 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У частині першій статті 599 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 627 ЦК України\~відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтями\~628,\~629 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За статтями 512, 514\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою статті 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України\~закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Матеріалами справи підтверджується, що 15 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі заяви (оферти) №200504522 про надання кредиту у сумі 16160,94 грн. Дана заява підписана особисто [PERSON] та представником банку. Твердження відповідача про те, що позивачем не доведено розмір заборгованості, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, не заслуговують на увагу, з огляду на таке. Згідно із абз.11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься й у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88. У пункті 2.1 Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно із пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надані позивачем виписки по особових рахунках підтверджують належне виконання банком своїх зобов`язань за договором, а саме факт перерахування коштів [PERSON] . Останній вказаний факт не спростував, а також не надав доказів, які би підтверджували повернення ним кредиту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по особовому рахунку [PERSON] відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом. Суд враховує, що відповідач має доступ до свого карткового рахунку, зазначеного в договорі, відтак мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження як надходження/ненадходження кредитних коштів, так і стану виконання своїх зобов`язань за даним договором, а також внесення коштів на погашення заборгованості, провести власні контррозрахунки. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Крім того, суд зауважує, що відповідно до заяви № 200504522, в якій [PERSON] висловив свою пропозицію укласти договір, прийняття банком оферти будуть дії банку по наданню кредиту, а також дії банку по відкриттю рахунку картки. Тобто прийняття пропозиції на укладення кредитного договору відбулося не шляхом підписання певного документа, а шляхом вчинення певний дій, що узгоджується із нормами чинного законодавства, а тому, враховуючи, що наявні у матеріалах справи докази підтверджують факт перерахунку грошових коштів ПАТ «Банк Михайлівський» відповідачу та факт відкриття йому рахунку. З огляду на вказане суд зазначає про належне укладення сторонами кредитного договору № 200504522. Суд, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходить з того, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитом, наданий розрахунок не може бути прийнятий судом як доказ, адже він суперечить самим умовам кредитування, які сторони погодили 15.04.2016. З витягу з реєстру боржників вбачається, що заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 44\~231,22 грн: розмір заборгованості за основним зобов`язанням\~15180,94 грн.; розмір заборгованості за нарахованими відсотками\~29050,28 грн. Відповідно до графіку платежів [PERSON] повинен здійснювати щомісячні платежі до 15 числа кожного місяця в розмірі 875,00 грн 23 місяці і останній платіж в розмірі\~879,38 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заявлено вимогу щодо пропуску строку позовної давності, разом з тим позивач просить поновити строк позовної давності. За змістом частини третьої статті 254ЦК\~України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. Виходячи з ст.267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя\~статті 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (частина четверта\~статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята\~статті 267 ЦК України). Згідно з нормою\~статті 526ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга\~статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до\~статті 610ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Кодексу. Таким чином, сторони кредитного договору зі встановленням строку дії договору, встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями. Під час звернення до суду із вказаним позовом ТОВ «Діджи Фінанс» просило поновити строк позовної давності посилаючись на наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, що призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора. Крім того, підставами для поновлення строку позовної давності позивач зазначає ведення урядом України карантину, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а також введенням воєнного стану на території країни, що стало підставою для внесення відповідних змін у ЦК України та продовження строку позовної давності. Позивач, як правонаступник ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», звернувся до суду 16.05.2025. При цьому, суд зауважує, що передача прав вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, новому кредитору не перериває строки позовної давності. Згідно з ч.4 ст.\~263\~ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Разом з тим,\~Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби(COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Суд зауважує, що введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі\~Указу Президента України від24лютого 2022р.№ 64/2022«Про введення воєнного станув Україні»\~та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Окрім того, згідно\~розділу «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу\~продовжуються на строк його дії. З огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, беручи до уваги введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні»\~та подальше продовження режиму воєнного стану, позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення заборгованості з відповідача за кредитом за період з 15.04.2016 по 15.02.2017. Відтак, при застосування строку позовної давності, до стягнення підлягала сума платежу за період з 15.03.2017 по 15.04.2017 Разом з тим, відповідачем не заявлено вимогу про застосування позовної давності, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання. Таким чином, до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15\~180,94 грн. Що стосується відсотків за користування кредитом в сумі 29 050,28 грн, то суд вважає, що вказана сума не підлягає стягненню з відповідача, оскільки суду не було надано доказів законності нарахування такого розміру відсотків. Так, за умовами договору розмір процентної ставки за кредитом дорівнює - 0,0001% річних, а графік погашення заборгованості взагалі не містить суми нарахування процентів за користування кредитом. Крім того, матеріали справи не містять доказів набуття права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] щодо стягнення суми заборгованості за відсотками за користування кредитом, оскільки у Витязі зазначено суму 29 050,28 грн. як заборгованість за доходами. При цьому такий вид заборгованості не передбачений умовами кредитного договору, а також не є предметом позову, зважуючи на вимогу стягнення відсотків. Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат на користь позивача. Згідно зі\~статтею 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша\~статті 14 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Діджи Фінанс», окрім самої суми заборгованості за кредитним договором, просило стягнути з [PERSON] також інфляційні втрати у сумі суми інфляційних втрат - 9 671,79 грн., суми 3% річних - 3 984,45 грн., за період з березня 2019 року до лютий 2023 року. Так, пунктом 1\~статті 1 Закону України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», який набрав чинності 04 липня 2020 року, внесено зміни до\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~та доповнено його пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення». Отже, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (пункт 15\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 15\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акта цивільного законодавства (пункт 15\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання. Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2024 року у справі № 201/9121/22 зазначив: «Тобто з огляду на приписи пункту 15\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України, якими з 12 березня 2020 року установлено на всій території України карантин, що діяв протягом всього періоду, за який нараховуються три проценти річних та пеня, суди помилково не застосували вказані норми права та дійшли необґрунтованого висновку про стягнення з [PERSON] суми трьох процентів річних та пені за період з 21 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року включно, що є безпідставним та таким, що суперечить нормам матеріального права». Отже, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, які є особливою мірою відповідальності за невиконання зобов`язання, з 12 березня 2020 року до 23 лютого 2022 року є таким, що не відповідає нормам матеріального права. У зв`язку з чим, інфляційні витрати підлягають стягненню за період з березня 2019 по лютий 2020 року у сумі 1202, 40 грн., а 3 % річних у розмірі 477,89 грн. Далі, вирішуючи питання щодо періоду прострочення боржника, за який можуть бути нараховані три проценти річних та інфляційні втрати за період з 24 лютого 2022 року, суд враховує, що\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Правовий режим воєнного стану»\~введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на цей час триває. Згідно з пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, враховуючи вказані положення закону, у задоволенні вимог ТОВ «Діджи Фінанс» в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за вищевказаний період слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст.133ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За подання позову ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено 3 028, 00 грн. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України\~при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено судом на 29 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі що становить 878,12 грн (29 % від 3028,00 грн). Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої\~статті 137ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті137, частина восьма статті141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20. Частиною 4статті 137\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справ №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial