Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 2022 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з п. 1.2 якого він передав відповідачу у власність 5\~400 грн., строком до 07 квітня 2023 року (п. 2.1. договору). Факт отримання горових коштів підтверджується розпискою власноруч написаною відповідачем у момент передачі йому суми позики. В порушення зобов`язань відповідач ухиляється від виконання боргових обов`язків та не відповідає на усні, письмові претензії щодо добровільної сплати боргу. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 5 400 грн., 3% річних від суми позики 363,05 грн., проценти індексу інфляції 1\~112,40 грн., що загалом становить 6\~875,45 грн., а також судовий збір. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 05 грудня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 19 квітня 2022 року між [PERSON] (позикодавець) і [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики (а. с. 4). Пунктами 1.1., 1.2., 2.1. договору позики передбачено, що за цим договором позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позикодавець передає на умовах цього договору у власність позичальника грошові кошти в сумі 5\~400 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позика надається строком до 07 квітня 2023 року. Матеріали справи також містять розписку [PERSON] про засвідчення ним факту отримання у [PERSON] грошових коштів в сумі 5\~400 грн. і зобов`язання повернути вказану суму до 07 квітня 2023 року (а. с .5). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповід-но до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму гро-шових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення дого-вору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший доку-мент, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у пись-мовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, теле-грамах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі по-вернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе пози-чальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти спра-вжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і зале-жно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор пови-нен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в по-вному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повер-нення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Ная-вність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Тобто, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не спів-падати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі скла-денню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми ко-штів від позичальника до позикодавця. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 ве-ресня 2013 року у справі №6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 та від 13 гру-дня 2017 року у справі №6-996цс17, від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц від 25 березня 2020 року у справі №569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі №628/3909/15, від 21 липня 2021 року у справі №758/2418/17, від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запере-чень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивача на підтвердження укладення з відповідачем договору позики було надано суду договір позики та розписку від 19 квітня 2022 року, яка посвідчує передання позичальнику визначеної грошової суми позикодавцем, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Відповідач, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодного належно-го, допустимого та достатнього доказу на підтвердження того, що договір позики не укладав-ся і грошових коштів ним не отримувалось. Отже, існування заборгованості у відповідача за договором позики підтверджується договором позики та розпискою, яка посвідчує також факт передання позичальнику визначеної грошової суми позикодавцем. При цьому суд враховує, що відповідач договір позики відповідно до положень ст. 1051 ЦК України не оспорював, цей договір недійсним у встановленому законодавством порядку також не визнано. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконан-ня або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконан-ня). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що про-строчив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві пози-ку (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги, що в договорі позики від 19 квітня 2022 року було визначено граничний строк повернення грошових коштів до 07 квітня 2023 року, але доказів повернення вказаних грошових коштів відповідачем не було надано, а на невиконанні умов договору щодо повернення суми позики наполягає позивач, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 19 квітня 2022 року в розмірі 5 400 грн. Також ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або зако-ном, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкоду-вання збитків та моральної шкоди. Відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зо-бов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встанов-леного індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроче-ної суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого у позовній заяві стороною позивача розрахунку 3% річних та інфляційного збільшення судом встановлено, що період стягнення зазначено з 08 квітня 2023 року по 04 липня 2025 року, за який нараховано 3% річних 363,05 грн., суму інфляційного збільшення 1\~112,40 грн. Отже, з наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного ними договору позики у письмовому ви-гляді від 19 квітня 2022 року, однак відповідач на цей час не виконав свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в загальному розмірі 6\~875,45 грн., у зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1\~211,20 грн., оскільки позовні вимоги задоволенні повністю.

Outcome: approved