Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

03.09.2025 року ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором № 3508703870/217054 від 22.01.2020 року, в сумі 5\~330,60 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн. та простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 3\~330,60 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 22.01.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3508703870/217054 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000,00 гривень, дата надання кредиту: 22.01.2020 року, строк кредиту: 16 днів, відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 5\~330,60 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн. та простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 3\~330,60 грн. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3508703870/217054 від 22.01.2020 року укладеним з відповідачем. 03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 3508703870/217054 від 22.01.2020 року до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до Відповідача. Ухвалою суду від 18.09.2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в прядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. У позовній заяві просив про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей\~Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади та шляхом направлення смс- повідомлення на номер телефону, який зазначений в позовній заяві, яке він отримав 22.10.2025 року. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відповідачем не надано суду відзиву на позов. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд, за згодою позивача, розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. \~ \~ \~ \~Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 22.01.2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір фінансового кредиту № 3508703870/217054, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 2000,00 грн. строком на 16 днів, тобто до 06.02.2020 року, відсоткова ставка встановлена в розмірі 1,85 % на добу. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором R28425. ТОВ «Гоуфінгоу» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 2000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № [NUMBER] . 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3508703870/217054 від 22.01.2020 року укладеним з відповідачем. На підтвердження факту виконання умов договору позивачем додано до позову платіжні доручення №37 від 10.06.2021 р. та № 36 від 04.06.2021 р. про переказ грошових коштів в рахунок оплати ціни відступлення права вимоги за договором факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/2021 від 31.05.2021, ТОВ «ФК Сіті Фінанс груп» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3508703870/217054 від 22.01.2020 року в розмірі 5\~330,60 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн. та простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 3\~330,60 грн. 03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №3508703870/217054 від 22.01.2020 року до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до Відповідача. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-03/06/21 від 03.06.2021, ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №3508703870/217054 від 22.01.2020 р. в розмірі 5\~330,60 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн. та простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 3\~330,60 грн. На підтвердження факту виконання умов договору факторингу позивачем додана до позову платіжна інструкція кредитового переказу коштів №2 від 09.06.2021 р. та № 1 від 04.06.2021 р. про оплату згідно відступлення права вимоги №1-03/06/21 від 03.06.2021 р. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір №3508703870/217054 від 22.01.2020 р. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс14), від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 14) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами договору про надання споживчого кредиту строк кредитування був погоджений сторонами на 16 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Таким чином, загальна вартість кредиту становить 5\~330,60,00 грн, з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 592,00 грн. - заборгованість за відсотками (2000,00 грн. х 1,85 відсоткова ставка за один день користування кредитом = 37 грн.; 37 грн. х 16 днів кредитування = 592,00 грн.). Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Враховуючи, що відповідач не повернув кредитні кошти, отримані на підставі договору фінансового кредиту № 3508703870/217054 від 22.01.2020 р., а також позивачем не надано доказів, що відповідач ініціював продовження строку користування кредитними коштами та зміну дати повернення всієї суми кредиту, суд дійшов про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн. та відсотками, нарахованими в межах строку кредитування 592,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. \~ \~ \~ \~Згідно акту про отримання правової допомоги від 01.10.2025 р., адвокатом Пархомчуком С.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 11.07.2025 р. було надано наступні послуги у даній справі: зустріч та консультація щодо перспектив правового врегулювання кредитної заборгованості, 1 година 2000 грн., складення та подання до суду позовної заяви, 2,5 годин 5000 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи, 1,5 години 3000 грн., канцелярські витрати 500 грн., а всього 10500 грн. Оскільки в процесі розгляду справи додаткових клопотань, заяв до суду подано не було, а необхідності моніторингу ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи у представника позивача не було, оскільки всі процесуальні документи йому надходять через підсистему «Електронний Суд», суд вважає витрати в цій частині на суму 3000 грн. необґрунтованими, в зв`язку з чим вони не підлягають відшкодуванню. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 1 177,77 грн. та 3646,50 грн. понесених на правничу допомогу.

Outcome: partial