Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Адвокат Максимов Р.І. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до ТОВ «ДОРІ ФІНАНС» про стягнення безпідставно набутих коштів в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 26.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. було відкрито виконавче провадження №66607731 з примусового виконання виконавчого напису №86898 від 26.08.2021 року, виданого Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ДОРІ\~ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №0665887895 від 01.10.2019 року у розмірі 21\~834,00 грн. В межах даного провадження була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. На виконання даної постанови в межах виконавчого провадження №66607731 з позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 7693,97 гривень. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 7693,97 грн. , з даних коштів перераховано: 500 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження, 653,98 грн. в рахунок основної винагороди приватного виконавця, 6539,99 грн. в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «ДОРІ ФІНАНС», а загалом 7693,97 грн. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №210/2319/24, виконавчий напис вчинений 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №86898, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорі Фінанс», грошові кошти в сумі 21\~834,00 гривень, визнано таким, що не підлягає виконанню. Оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, грошові кошти стягнуті з позивача на користь відповідача, у розмірі 6539,99 грн. підлягають поверненню. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 1212, 1215 ЦК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути безпідставно набуті кошти в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса в сумі 6539,99 грн., сплачений судовий збір за звернення до суду з вказаним позовом в розмірі 968,96 грн. та витрати на професійну правничу дорогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою суду від 07.10.2024 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Представником відповідача на адресу суду було подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що відповідач не згоден з доводами позивача в частині стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, представником позивача не зазначено час, який витрачений ним на виконання робіт, що унеможливлює реально та об`єктивно оцінити надані позивачу послуги, а тому просив суд відмовити задоволенні позову в цій частині. Представник позивача скористався правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву, в якій посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та вимоги ст. 14, 43 ЦПК України просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №66607731) з примусового виконання виконавчого напису №86898 виданого 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. Боржником у вказаному виконавчому провадженні зазначений [PERSON] , стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дорі Фінанс». (а.с. 19) 07 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. в рамках виконавчого провадження №66607731, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.(а.с. 21) Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2024 по справі №210/2319/24, виконавчий напис, вчинений 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №86898, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорі Фінанс», грошові кошти в сумі 21\~834,00 гривень, визнано таким, що не підлягає виконанню. (а.с.22-26) 30 липня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. в рамках виконавчого провадження №66607731 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.(а.с. 20) Відповідно до Листа вих. №20471 від 05.06.2024 року за підписом приватного виконавця Сидорук Л.В. в межах виконавчого провадження №66607731 з позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 7693,97 гривень. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 7693,97 грн. , з даних коштів перераховано: 500,00 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження, 653,98 грн. в рахунок основної винагороди приватного виконавця, 6539,99 грн. в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Дорі Фінанс». (а.с. 10) Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Оскільки, Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року у справі №210/2319/24 позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорі Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, були задоволені. Виконавчий напис, вчинений 12.06.2021 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, зареєстрований в реєстрі за №86898, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорі Фінанс», грошові кошти в сумі 21\~834,00 гривень, було визнано таким, що не підлягає виконанню, то отримані ТОВ «Дорі Фінанс» на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Стягнута в примусовому порядку сума в розмірі 7693,97 грн., складається: із суми заборгованості, яка стягнута в примусовому порядку на користь ТОВ «Дорі Фінас» в розмірі 6539,99 грн., а також 500 грн. та 653,98 грн. основна винагорода та витрати виконавчого провадження, які стягнуті на користь приватного виконавця Сидорук Л.В. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з ТОВ «Дорі Фінанс» на користь [PERSON] підлягає до стягнення безпідставно набуті кошти у розмірі 6539,99 грн.. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 19 березня 2024 року між Позивачем [PERSON] та Адвокатом Максимовим Романом Ігоровичем, укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до п.3.1 вказаного Договору, розмір, форма, термін та порядок винагороди за надання правової допомоги, передбачений п. 1.2 Договору, визначається стороною за домовленістю, яка викладається в Додатках до даного договору. 31 липня 2024 року між Позивачем [PERSON] та Адвокатом Максимовим Романом Ігоровичем підписано Додаток №4 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.03.2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Максимовим Романом Ігоровичем. Відповідно до п. 2 вказаного Додатку №4, сторони дійшли згоди, що вартість послуг за Договором та даним Додатком становить 7 000,00 грн., які вносяться авансовим платежем на рахунок адвоката. Відповідно до підсумкової виписки за період з 31.07.2024 по 31.07.2024 на рахунок [PERSON] надійшли кошти у розмірі 7000, 00 грн., з призначенням платежу оплата згідно договору від 19.03.2024 року та Додатку №4 від 31.07.2024 року, [PERSON] . При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вказаний правовий висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи та виконаних робіт, котрі на думку суду не є складними, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, приходить до висновку про співмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідача в користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial