Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

12.12.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3331966, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000,00 грн. строком на 30 днів до 11.01.2021, зі сплатою процентів за зниженою процентною ставкою 0,02% на день, а у разі неповернення кредиту в зазначений строк зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою 1,90% на день. Отримання відповідачем кредиту в розмірі 1000,00 грн. підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 18608-1327-146538771 від 12.12.2020. Згідно з розрахунком ТОВ «Авентус Україна» відповідач у зв`язку з невиконанням умов договору від 12.12.2020 № 3331966 станом на 25.08.2021 мав заборгованість в розмірі 32800,00 грн., а саме: 10000,00 грн. основна сума боргу; 22800,00 грн. заборгованість за процентами, нарахованими за період з 12.12.2020 по 13.05.2021. 26.08.2021 було укладено договір факторингу № 26082021, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитним договором від 12.12.2020 № 3331966. 23.05.2024 було укладено договір факторингу № 23/05/24, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитним договором від 12.12.2020 № 3331966. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд частково відхиляє доводи позивача щодо стягнення заборгованості за процентами на загальну суму 22800,00 грн. за договором про надання\~споживчого кредиту\~№ 3331966 від 12.12.2020, з огляду на таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про надання\~споживчого кредиту № 3331966 від 12.12.2020, відповідачу були нараховані проценти за період з 12.12.2020\~по 13.05.2021 на загальну суму 22800,00 грн. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, строк кредитування становить 30 днів, а отже останнім днем правомірного нарахування процентів за зазначеним договором є 11.01.2021, що додатково підтверджується графіком розрахунків до договору про надання\~споживчого кредиту № 3331966 від 12.12.2020. Твердження позивача про те, що строк кредиту становить 360 днів, не відповідає умовам договору про надання\~споживчого кредиту № 3331966 від 12.12.2020. Належні та допустимі докази пролонгації кредитного договору в матеріалах справи відсутні, позивач відповідних доводів у позовній заяві не наводить. Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто, позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Враховуючи викладене, суд відхиляє позовні вимоги в частині стягнення процентів, нарахованих поза межами строку кредитування за договором про надання\~споживчого кредиту № 3331966 від 12.12.2020, а саме за період з 12.01.2021 по 13.05.2021. Відповідно до п. 1.5.2 договору про надання\~споживчого кредиту № 3331966 від 12.12.2020, оскільки відповідач не повернув кредит у строк, передбачений пунктом 1.4 цього договору, розмір процентів за стандартною процентною ставкою за 30 днів становить 10000,00*1,90%*30 = 5700,00 грн. Зазначене узгоджується із висновком Верхового Суду, викладеним у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР 110279633), що враховується судом у даній справі, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи викладене, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання споживчого кредиту № 3331966 від 12.12.2020 становить: 15700,00 грн., з яких: 10000,00 грн. основна сума боргу; 5700,00 грн. заборгованість за процентами. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 15700,00 грн. За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1), інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2). До позовної заяви додано платіжну інструкцію від 30.10.2025 № 0570290028, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 15700,00грн., що становить 47,87% від ціни позову, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 2422,40*47,87% = 1159,60 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За приписами ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд з власної ініціативи визнає за необхідне відмовити в стягненні з відповідача на користь позивача частини витрати на професійну правничу допомогу, зазначених у витягу з акта № 19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, у розмірі 4000,00 грн., оскільки надання усної консультації з вивченням документів є складовою складання позовної заяви та за своєю суттю не може бути віднесено до правової допомоги як окрема послуга. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 17.01.2022 у справі № 756/8241/20 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 102562311) та в постанові від 02.04.2024 у справі № 910/9714/22 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 116828908), що підлягають застосуванню у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Отже, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 13000 4000 = 9000*47,87%\~=\~4308,30грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям, визначеним ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Інші документально підтверджені судові витрати в матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial