Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У липні 2024 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, із урахуванням нової редакції позовної заяви, просить скасувати арешт нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений 07.07.2006 р. Першою Херсонською державною нотаріальною конторою на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.08.1994 р. Реєстраційний номер обтяження № 3429609 від 07.07.2006 р. Номер запису про обтяження 55497818 від 18.06.2024 р. Позов мотивує тим, що позивач не має змоги оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, [PERSON] , а саме на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , через наявний запис про її обтяження згідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.08.1994 р. Вважає, що існування спірного арешту є незаконним, порушує права позивача, оскільки підстав для такого арешту не існує. Від відповідача та третіх осіб відзивів чи заперечень на адресу суду не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Від представника позивача до суду надійшла заява про слухання справи без участі позивача та без участі його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх наявними в розпорядженні суду доказами, суд приходить до наступних висновків. Так судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності з його матір`ю [PERSON] , належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.10.2000 р., виданого Фондом комунального майна м. Херсона, зареєстрованого 26.10.2000 р. у Херсонському державному БТІ у реєстровій книзі 139 під реєстровим номером 54516. [INFO] матір позивача померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, з вищезазначеної належної їй частки квартири. 12 червня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Кличановської С.І. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 61/2023 за реєстровим номером 70774509. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, який прийняв спадщину, що підтверджується довідкою № 173/02-14 від 19.06.2024 р., виданою приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Кличановською С.І. В подальшому позивач звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, нотаріусом було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що на спадкове майно, а саме квартиру за вищевказаною адресою, накладено арешт. Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.06.2024 за № 384126786, 07.07.2006 р. Першою Херсонською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.08.1994 р., власником якої нібито є громадянин [PERSON] . Як було зазначено вище, що також підтверджується матеріалами інвентарної справи № 65515, що була витребувана на запит суду від 11.02.2025 р., квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та його матері [PERSON] . [PERSON] не є власником зазначеної квартири. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Комсомольським відділом РАЦС м. Херсона 28.07.1992 р., батьком позивача є [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.06.2024 за № 384126786, [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 23.10.2017 р. Згідно до вищевказаної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майнапісля смерті [PERSON] право власності на належну йому квартиру [ADDRESS] перейшло у порядку спадкування до відповідача на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.06.2018 р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Калюжною Ю.Г. за реєстровим № 290, яка, в свою чергу, відчужила зазначену квартиру на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.09.2018 р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Калюжною Ю.Г. за реєстровим № 504. В подальшому власницею квартири [ADDRESS] стала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19.09.2020 р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Куницею В.В. за реєстровим № 1981, яка, в свою чергу, відчужила її [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Калюжною Ю.Г. за реєстровим № 450. Отже, на даний час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] і квартира [ADDRESS] є зовсім іншою квартирою, яка ніколи не належала і не належить на праві власності позивачу та його померлій матері. В свою чергу квартира [ADDRESS] ніколи не належала ані [PERSON] , ані батьку позивача - [PERSON] . Таким чином, неправомірним є накладення арешту на квартиру [ADDRESS] за будь-якими зобов`язаннями вищевказаних осіб. Більш того, листом Херсонського міського суду Херсонської області від 14.02.2025 р. № 7420/25 повідомлено, що відповідно до алфавітного показчика цивільних справ 1994 р. Комсомольського районного суду м. Херсона зареєстрована справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу за № 2-187/1994 р., рішення від 20.04.1994 р. Перевіривши архівні фонди Комсомольського районного суду м. Херсона рішення (ухвала) від 05.08.1994 р. не виявлено. Відповіддю Першої Херсонської державної нотаріальної контори Херсонської області від 11.03.2025 р. № 395/01-16 повідомлено, що згідно Правил ведення нотаріального діловодства (Наказ Міністерства юстиції України від 22.02.2010 р. № 3253/5), справи нотаріальних документів Перша Херсонська державна нотаріальна контора передає через два роки після закінчення десятирічного строку їх зберігання у нотаріальний архів Херсонської області. Відповіддю Державного нотаріального архіву Херсонської області від 27.03.2025 р. № 177/01-21 надано копію з Реєстра для реєстрації для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами Першої херсонської державної нотаріальної контори за 1986-1996 роки, стосовно заборони від 10.08.1994 р. на ім`я [PERSON] . Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 1994 року до архіву на зберігання не передавались. В матеріалах інвентарних справ № 65515 та № 77461, що були витребувані на запит суду від 11.02.2025 р. на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , будь-яких відомостей про накладення арешту, в тому числі копії рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.08.1994 р., не міститься. Суд зазначає, що право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В даному випадку судом встановлено, що на майно зареєстровано арешт, який неможливо скасувати у позасудовому порядку через відсутність матеріалів справи та проваджень, які б підтверджували підставу виникнення та реєстрації такого публічного обтяження. Суд вказує, що арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури чи судового провадження (за умови відсутності підстав для примусового виконання судового рішення) відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. В даному випадку судом встановлено, що жодних проваджень щодо накладення арешту на вказане майно наразі не існує. Тобто в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Суд вказує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, за умови відсутності майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). Таким чином, оскільки на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (публічного обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача на спадкове майно, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування такого арешту на майно. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Outcome: approved