Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позовні вимоги. Львівська міська рада звернулась до [PERSON] із вказаним позовом. Позов обґрунтований тим, що Львівською міською радою було проаналізовано стан дотримання містобудівного законодавства, зокрема, щодо повноти та своєчасності сплати пайових внесків на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. В ході перевірки були встановлено, що всупереч вимогам законодавства замовником реконструкції приміщень квартири [ADDRESS] за рахунок об`єднання з магазином-салоном (ветаптекою) та влаштуванням дверного прорізу на місці віконного отвору у м. Львові [PERSON] , не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі. Крім того, що громадянин [PERSON] не звертався до департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, як уповноваженого органу на проведення розрахунків розміру пайових внесків, із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єктів реконструкції та не подавав документи, що підтверджують вартість будівництва даного об`єкту, техніко-економічні показники об`єкта. Позивач зазначає, що згідно з Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта 19.08.2021 року було прийнято в експлуатацію об`єкт «Реконструкція приміщень квартири [ADDRESS] за рахунок об`єднання з магазином-салоном (ветаптекою) та влаштуванням дверного прорізу на місці віконного отвору у м. Львові», Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради було проведено розрахунок пайового внеску у розмірі 4 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розрахований відповідно до загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта та визначено, що такий становить 12120 грн. Крім того, зазначеним департаментом 17.04.2025 року [PERSON] було пред`явлено вимогу сплатити зазначений розмір пайового внеску, інфляційні втрати та 3% річних за період з 20.08.2021 року по 16.04.2025 року. Поряд з\~цим, в подальшому, до Львівської міської ради надійшов лист від гр. [PERSON] , з повідомленням про факт смерті його батька та замовника реконструкції [PERSON] , Позивач вказує, що оскільки [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , то останній є належним відповідачем щодо виконання зобов`язання зі сплати безпідставно збережених коштів пайової участі. Крім того, у зв`язку із простроченням строку виконання грошового зобов`язання (який у вказаних спірних правовідносинах визначається датою здачі об`єкта будівництва в експлуатацію), відповідач як спадкоємець, зобов`язаний сплатити вищезазначену суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. На підставі вищевикладеного, з посиланням на норми ЦПК Уркаїни, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, правові позиції Верховного суду, позивач просив суд: -стягнути з [PERSON] на користь Львівської міської ради суму основного боргу в розмірі 12 120 грн., 7 238,06 грн. інфляційних втрат, 1 329,88 грн. 3% річних. Разом 20 687,94 грн. Рух справи в суді. 08.07.2025 року позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова із вказаним позовом. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.07.2025 року вказану позовну заяву було скеровано до Галицького районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.08.2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.11.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позиція сторін по справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила такий задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Подала до суду додаткові пояснення, у яких зазначила, що як на момент відкриття спадщини, так і на момент спадкування у відповідача були відсутні невиконані боргові зобов`язання через несплату пайового внеску його батьком - [PERSON] . Вказала, що Львівська міська рада не пред`являла вимоги до [PERSON] за його життя, а тому ні він, ні відповідач, як його спадкоємець, не знали про наявність такої заборгованості по сплаті пайового внеску. Зазначила, що батько відповідача завжди сплачував всі необхідні платежі вчасно, в тому числі і пайові внески, однак, станом на момент розгляду справи в суді, це встановити неможливо через смерть останнього та неможливість відновлення квитанції про сплату внеску. Повідомила, що з дати смерті батька відповідача [INFO] до дати позову до Галицького районного суду м. Львова пройшло майже 4 роки, а тому строк позовної давності позивачем був пропущений, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що наказом начальника управління архітектури та урбаністики №78-2018-АПВ від 30.10.2018 затверджено гр. [PERSON] вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції приміщень квартири [ADDRESS] за рахунок об`єднання з магазином-салоном (ветаптекою) та влаштуванням дверного прорізу на місці віконного отвору, виданого на підставі рішення виконавчого комітету від 02.06.2017 №481 «Про затвердження Порядку надання вимог до архітектурно-планувальної частини проекту на реконструкцію (реставрацію) житлових та нежитлових приміщень без зміни зовнішньої конфігурації будівлі (споруди). влаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств 12.03.2020 року інспекцією ДАБК у м. Львові зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ЛВ 061200721709, вид будівництва: реконструкція, найменування згідно проект будівництва «Реконструкція приміщень квартири [ADDRESS] за рахунок об`єднання з магазином-салоном (ветаптекою) та влаштуванням дверного прорізу на місці віконного отвору у м. Львові», Згідно з Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта №ЛВ101210819371, виданого Інспекцією ДАБК та зареєстрованого в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, вищевказаний об`єкт нерухомості (замовник об`єкта громадянин [PERSON] ) прийнято в експлуатацію 19.08.2021 року. Зазначено, що пайова участь не сплачувалась відповідно до п. 13 розділу І Закону України «Про діяльності в Україні». внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ІХ від 20.09.2019 року. Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво встановлена в сумі 303 000 гривень. Листом Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 17.04.2025 року повідомлено [PERSON] про наявну заборгованість зі сплати пайового внеску в сумі 12120 грн., інфляційних втрат за період з 20.08.2021 року по 16.04.2025 року в сумі 7238,06 грн. та 3% річних за період з 20.08.2021 року по 16.04.2025 року в сумі 1329,88 грн. Заявлено вимогу про погашення зазначеної заборгованості. Листом від 12.05.2025 року [PERSON] повідомив Департамент економічного розвитку Львівської міської ради, що зазначену реконструкцію проводив його покійний батько. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна набув право власності на нежитолові приміщення площею 46,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] га підставі свідоцтва про право на спадщину №2090, виданого 27.10.2022 року. Відповідно до розрахунків, здійснених позивачем у позовній заяві, заборгованість відповідача зі сплати коштів пайової участі становить 20 687,94 грн., з яких: 12 120 грн. основний борг, 7 238,06 грн. - інфляційні втрати, 1 329,88 грн. - 3% річних. Розрахунок заборгованості здійснено за період з 20.08.2021 року по 16.04.2025 року. Встановлені судом фактичні обставини справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, права та обов`язки сторін, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України,\~ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з\~ст. 3 ч. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин\~1,\~2\~статті\~509 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені\~Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". За статтею 1 вказаного Закону замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури. До 01.01.2020 року відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 вказаного Закону. Відповідно до частини другої статті\~40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. Стаття\~40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19. Разом з тим, 01.01.2020 набули чинності норми\~Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року № 132-IX (далі - Закон № 132-IX), якими статтю\~40 Закону № 3038-VI\~виключено. Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення"\~Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"\~договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. За змістом цього Закону та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року. Крім того, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення"\~Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"\~визначено, що ця норма застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають. Суд зазначає, що передбачений прикінцевими та перехідними положеннями\~Закону № 132-IX\~порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році. Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення"\~Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта\~звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі\~щодо об`єкта будівництва, а також\~сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва. Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення"\~Закону № 132-IX\~не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21. Проте, суд зауважує, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями\~Закону № 132-IX\~обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі)\~саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті\~1212 ЦК України. Така позиція повністю узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, які викладені у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22. За таких обставин, оскільки об`єкт реконструкції (замовник [PERSON] ) був зданий в експлуатацію у серпні 2021 року, то у останнього виник обов`язок щодо сплати внесків пайової участі щодо зазначеного об`єкта будівництва. Належних та допустимих доказів того, що такий внесок був сплачений [PERSON] або його спадкоємцем відповідачем [PERSON] , стороною відповідача надано не було. Поряд з цим, відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті\~1268, статті\~1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та, відповідно до свідоцтва про право на спадщину №2090, виданого 27.10.2022 року, успадкував права та обов`язки, пов`язані з вищезгаданим об`єктом реконструкції. Також згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником зазначеного об`єкта нерухомості. За таких обставин суд приходить до переконання, що у останнього як у спадкоємця виник обов`язок щодо сплати на користь позивача безпідставно збережені кошти в сумі 12120 грн., у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає до задоволення. При цьому, суд не приймає доводи відповідача в частині спливу строку позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до правових висновків, які містяться у постанові Великої палати Верховного суду від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). За загальним правилом, яке міститься у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За вимогами частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК). Відповідно до положень ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України від 15.03.2022 № 2120-розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Оскільки порушення прав позивача мало місце з 20.08.2021 року (дата здачі об`єкта реконструкції в експлуатацію), останній звернувся до суду із позовом 08.07.2025 року, то строк позовної давності, з урахуванням вищенаведених вимог законодавства, станом на момент пред`явлення позову до суду, не сплив. Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За змістом статті\~1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею\~1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу (абзац 2 пункту 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"). Згідно із частиною\~другою\~статті\~625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, відповідно до ч.ч. 2-4\~ст. 1281 ЦК України\~кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Верховний Суд в своїй постановах від 11.07.2018 року у справі №495/1933/15-ц та від 25.04.2018 року у справі №645/3265/13-ц роз`яснив, що\~стаття 1281 ЦК України\~не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Вимога може бути заявлена кредитором як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений\~статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Судом встановлено, що позивач - Львівська міська рада не зверталась ні до відповідача (як спадкоємця) безпосередньо, ні до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із вимогою щодо сплати грошових коштів передбачених за неналежне виконання грошового зобов`язання. Крім того, за життя [PERSON] Львівська міська рада також не пред`являла до нього вимог зі сплати грошових коштів передбачених за неналежне виконання грошового зобов`язання, що передбачено частиною\~другою\~статті\~625 ЦК\~України, а тому суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не успадкував після смерті батька зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних з моменту виникнення в останнього грошового зобов`язання перед позивачем, до його смерті. З урахуванням вищенаведеного, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідача на користь позивача. підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1773,95 грн. (з розрахунку 12120 грн. (розмір задоволених позовних вимог)/ 20687,94 грн. (розмір заявлених позовних вимог) х 3028 грн. (сплачений судовий збір) = 1773,95 грн.).

Outcome: partial