Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Золотоніського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: медичного заключення № 490/1 на дитину інваліда з дитинства у віці до 16 років від 06.06.1997 року, виданого дитячою лікарнею м. Золотоноша Черкаської області на ім`я « [PERSON] », виконаний російською мовою [PERSON] , [INFO] , оскільки при видачі документу записи виконувались російською мовою та було записано помилково по батькові дочки « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », тобто медичним працівником, який виписував заключення була допущена помилка. Внаслідок помилки заявник не може реалізувати своє право на оформлення дострокової пенсії за віком, як мати дитини-інваліда, у зв`язку з різними написаннями по батькові дочки, а тому змушена звернутись до суду із заявою, щоб встановити факт належності даного документа. У судове засідання заявниця не з`явилась, направила до суду заяву, в якій повністю підтримала заявлені вимоги, просила суд їх задовольнити, справу розглядати за її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] до суду не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, проти вимог заяви не заперечує, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у судове засідання повторно не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечень по суті заяви суду не надав. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини осіб, що беруть участь у справі, враховуючи повторність неявки представника заінтересованої особи, суд розглядає цивільну справу за відсутностіучасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Суд констатує, що встановлення факту, з приводу якого [PERSON] звернулась до суду, не пов`язане з вирішенням будь-якого спору, оскільки у заявника із зацікавленоими особами відсутні будь-які спори про право, а підтвердження факту належності правовстановлюючого документу необхідне їй особисто для подальшої реалізації свого права на оформлення дострокової пенсії за віком, як матері дитини-інваліда, і за відсутності повідомлень щодо наявності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до даних свідоцтва про народження, виданого повторно серії [NUMBER] від 06.05.2025 року [PERSON] народилась [INFO] у м. Золотоноша Черкаської області, її батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] , виданого на ім`я опікуна [PERSON] її дочка [PERSON] є інвалідом з дитинства станом на день видачі посвідчення. Медичний висновок на дитину-підлітка інваліда дитинства віком до 16 років 490-ІІ від 01.07 2002 року, медичний висновок ЛКК на дитину-інваліда з дитинства віком до 16 років 490-ІІ, медичний висновок ЛКК на дитину-інваліда з дитинства віком до 18 років 490-ІІІ видані на ім`я [PERSON] , [INFO] . Медична карта амбулаторного хворого видана на ім`я [PERSON] , [INFO] . Консультативне заключення від 18.03.1997 року також видано на ім`я [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд вважає, що при оформленні та видачі медичного заключення № 490/1 на дитину інваліда з дитинства у віці до 16 років від 06.06.1997 року, виданого дитячою лікарнею на ім`я « [PERSON] » була допущена помилка. За таких обставин у суду не виникає жодних сумнівів щодо належності даного документа саме [PERSON] , тому суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved