Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог 31 жовтня 2025 року до Горохівського районного суду Волинської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 169737,54 гривень. Позов обґрунтовано тим, що 06 вересня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем [PERSON] укладено Заяву-договір №4237667-506 про надання кредиту. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, сума кредиту 99951,50 гривень, строк кредиту 24 місяці, плата за користування 0,01% річних та 6,9% щомісячно. Повернення кредиту повинно відбуватись відповідно до графіку платежів, встановленого Додатком 1, що є невід`ємною частиною Кредитного договору. Представник позивача зазначає, що АТ «Таскомбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач, в свою чергу, умови вищезазначеного кредитного договору не виконав, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернув, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 15 жовтня 2025 року становить 169737,54 гривень, з яких: 86969,38 гривень основний борг (в тому числі прострочений); 8,36 гривень заборгованість за річними відсотками (в тому числі прострочені); 82759,00 гривень заборгованість за комісією (в тому числі прострочена). На підставі наведеного АТ «Таскомбанк» просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість, а також судові витрати. Станом на день розгляду справи від відповідача відзив на позовну заяву на адресу суду не надійшов. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2025 року справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Судове засідання призначено на 03 грудня 2025 року. Позиція учасників судового розгляду В судове засідання представник позивача Косатий Д.А. не з`явився, в позовній заяві останній просить розгляд справи проводити без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання повідомлення за фактичним місцем реєстрації, а також шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті суду. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подав. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 06 вересня 2024 року між [PERSON] та АТ «Таскомбанк» укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту №4237667-506 в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» (а. с. 49-52). Відповідно до п. 1.2.1. Договору, тип та мета кредиту: кредит на власні потреби. Відповідно до п. 1.2.2. Договору, загальна сума кредиту: 99951,50 гривень. Відповідно до п. 1.2.3. Договору, комісія за надання кредиту є фіксованою (незмінною), нараховується банком і сплачується позичальником одноразово, під час надання кредиту, у розмірі 6,9% від суми кредиту, зазначеної в пп. 1.2.4 Заяви-договору (база розрахунку комісії), і складає суму 6451,50 гривень. Відповідно до п. 1.2.4. Договору, сума кредиту без комісії за надання кредиту складає 93500,00 гривень. Відповідно до п. 1.2.5. Договору, кредитні кошти надаються шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] відкритий в АТ «Таскомбанк», операції за яким здійснюються позичальником з використанням електронних платіжних засобів або без їх застосування, в залежності від наявності/відсутності в позичальника електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до п. 1.2.6. Договору, строк кредиту становить 24 місяці. Відповідно до п. 1.2.7. Договору, додаткові та/або супутні послуги третіх осіб відсутні. Відповідно до п. 1.2.9. Договору, проценти за користування кредитом становлять 0,01%. Відповідно до п. 1.2.9.1 Договору, процентна ставка фіксована та застосовуються на весь строк кредиту. Розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цією Заявою-договором, не може бути збільшений без письмової згоди позичальника. Проценти нараховуються за Заявою-договором щоденно на суму залишку заборгованості за кредитом на кінець кожного дня та сплачуються позичальником щомісячно в складі ануїтетних платежів у строки згідно з умовами кредитного договору. Нарахування процентів відбувається за схемою «30/360». Відповідно до п. 5.15. Договору заяву-договір укладено сторонами українською мовою, у формі електронного документа за допомогою СДБО «TAS2U» та/або у відділенні банку за допомогою сенсорного електронного пристрою, за технологією визначеною банком, з накладенням електронних підписів обома сторонами. До кредитного договору банком долучено графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №4237667-506 від 06 вересня 2024 року, який є Додатком 1 до договору про споживчий кредит №4237667-506 від 06 вересня 2024 року (а. с. 53-54) та паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум» (а. с. 55). Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ «Таскомбанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав в розпорядження відповідача [PERSON] грошові кошти. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по особовим рахункам кредитного договору №4237667-506 від 06 вересня 2024 року за період з 06 вересня 2024 року по 15 жовтня 2025 року (а. с. 7-44). Відповідач [PERSON] , в свою чергу, умови щодо повернення кредиту належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилася заборгованість. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №4237667-506 від 06 вересня 2024 року вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] перед банком станом на 15 жовтня 2025 року становить 169737,54 гривень, в тому числі: 86969,38 гривень основний борг (в тому числі прострочений); 8,36 гривень заборгованість за річними відсотками (в тому числі прострочені); 82759,00 гривень заборгованість за комісією (в тому числі прострочена) (а. с. 48). Із вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач здійснював оплати за наданим кредитом. 12 вересня 2025 року за №210058/702 АТ «Таскомбанк» надіслало відповідачу [PERSON] повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів (а. с. 6). Відповідач [PERSON] наданий позивачем розрахунок заборгованості жодним чином не спростував. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (ст. 1047 ЦК України). За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу ст.\~639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Укладений 06 вересня 2024 року [PERSON] договір про надання споживчого кредиту №4237667-506 із АТ «Таскомбанк», є укладеним в електронній формі у формі електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до вимог ст.\~509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526\~ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Матеріали справи свідчать про те, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Відповідач згідно з розрахунку заборгованості порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до повідомлення-вимоги АТ «Таскомбанк» від 12 вересня 2025 року, яка надіслана на адресу відповідача [PERSON] 15 вересня 2025 року (а. с. 45), повернення кредиту та сплата нарахованих процентів повинні бути здійснені позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику. Тобто, вимогу погасити борг відповідач [PERSON] зобов`язаний був виконати до 30 жовтня 2025 року. Однак, останній дану вимогу не виконав. Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явився, проти позову не заперечив, не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого позивачем розрахунку, відтак, у суду відсутні законні підстави для того, що піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу за тілом кредиту в розмірі 86969,38 гривень та за відсотками в розмірі 8,36 гривень, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами. Щодо нарахування комісії суд зазначає наступне. Пунктом 1.2.3. кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту є фіксованою (незмінною), нараховується банком і сплачується позичальником одноразово, під час надання кредиту, у розмірі 6,9% від суми кредиту, зазначеної в пп. 1.2.4 Заяви-договору (база розрахунку комісії), і складає суму 6451,50 гривень. Згідно з п. 1.2.12 Договору, загальні витрати за кредитом 6451,50 гривень (комісія за надання кредиту) + 165519,60 гривень (комісія за обслуговування кредиту) + 10,57 гривень (проценти за користування кредитом) = 171981,67 гривень. Загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Розрахунок загальних витрат за споживчим кредитом визначається: проценти за користування кредитом + комісія за надання кредиту + комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості). Згідно з п. 1.4. Договору комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості): нараховується Банком щомісячно, в перший робочий день розрахункового періоду; розраховується за відповідний розрахунковий період у розмірі 6,9% щомісячно від наданої банком суми кредиту (база розрахунку комісії); складає суму 6896,65 гривень. Комісія сплачується позичальником щомісячно протягом строку кредиту за відповідний розрахунковий період, її сума є фіксованою (незмінною) протягом строку кредиту, крім випадку, зазначеного у п. 5.5 цієї Заяви-договору. Згідно з п. 1.7 Договору позичальник має право в будь-який час провести дострокове повернення всієї суми або частини суми наданого кредиту за умови, що в будь-якому випадку нараховані банком проценти за фактичний строк користування кредитом, належні до сплати комісійні винагороди за послуги Банку та всі інші суми, які повинні бути сплачені згідно з умовами договору, будуть сплачені позичальником в той же час. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України). Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з абзацом третім ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості, відображена у Графіку платежів (а. с. 53-54). При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються позивачем та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Водночас, суд звертає увагу, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за комісією у розмірі 82759,80 гривень, не обґрунтовуючи підставність стягнення такої суми боргу. За таких обставин, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 82759,80 гривень. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. Позовні вимоги суд задовольнив на 51,24% (86977,74 х 100 / 169737,54), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1241,24 гривень (2422,40 х 51,24 / 100).

Outcome: partial