Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] інтереси якої представляє [PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом,\~який в\~ході розгляду\~справи уточнив\~до відповідачів\~ Куп`янської міської ради Харківської області, Куп`янської міської\~військової адміністрації\~Куп`янського району\~Харківської області, 3-ті особи: Міністерство оборони України, Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з листопада 1998 року по 13 квітня 2024 року та визначення частки, яка становить 1/2 частину у праві спільної сумісної власності, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка та [PERSON] , [INFO] , з 1998 року до дня його смерті, а саме [INFO] , проживали разом однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання не оформили офіційно сімейні стосунки. [PERSON] за свого життя в зареєстрованих шлюбах не перебував та власних дітей не мав. Проживаючи однією сім`єю, позивачка та [PERSON] проявляли турботу один до одного, вели спільне господарство, мали спільний побут, спільний сімейний бюджет, разом їздили на відпочинок, постійно разом проводили вільний час, вихідні, відпустки, разом вирішували всі питання, які виникали в їхньому житті, виконували взаємні права та обов`язки, займалися благоустроєм житла, в якому проживали, робили ремонтні роботи, купували меблі, побутову техніку. [PERSON] дуже добре ставився та любив рідних позивачки: доньку, зятя, онука та його дружину, правнучку, які в свою чергу любили і поважали його. Вони постійно бували в гостях один у одного, відмічали різні свята тощо. В період проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, позивачка та [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09 липня 2018 року, придбали квартиру [ADDRESS] , у якій вони спільно проживали до її придбання. Пунктом 3.7. даного договору визначено, що «Цей договір вчинений за письмовою згодою [PERSON] , з якою Покупець проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, яка підтверджує, що майно набувається [PERSON] у їх спільну сумісну власність, оскільки набуте на спільні з ним кошти, заява якої залишається у справах приватного нотаріуса Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвої О.А.». В даній квартирі зареєстроване місце проживання позивачки [PERSON] .. Відповідно до акту про фактичне місце проживання (не проживання) від 22.08.2024, виданим Виконавчим комітетом Куп`янської міської ради Харківської області, [PERSON] проживав разом із позивачкою однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство з 1998 року по день смерті [PERSON] - [INFO] . Викладені обставини свідчать, що позивачка та [PERSON] дійсно проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] загинув при виконанні бойового завдання під час захисту Батьківщини в районі населеного пункту Бердичів Покровського району Донецької області. Про факт\~загибелі [PERSON] \~на адресу\~позивачки,\~як члена\~сім`ї,\~надійшло сповіщення\~сім`ї від\~17\~квітня 2024\~року №69.\~В даному\~сповіщенні було\~зазначено:\~«Сповіщаю Вас\~із скорботою\~про те,\~що [PERSON] \~чоловік, молодший сержант [PERSON] , під час виконання бойового завдання, мужньо виконавши військовий обов`язок, загинув...». Похованням та поминками [PERSON] займалася позивачка: отримувала для цього необхідні довідки та документи, проводила відповідні оплати тощо. Після смерті [PERSON] , позивачка звернулася до державного нотаріуса Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою від 15.11.2024 державний нотаріус Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори Полтавська К.С., розглянувши документи для оформлення спадщини після померлого [PERSON] , відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про права на спадщину, оскільки відсутні документи, що підтверджують її з [PERSON] родинні відносини. Позивачці було запропоновано звернутися до суду. Крім того зазначають, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу наддасть позивачці змогу реалізувати соціально- економічні права, зокрема, пов`язані із отриманням соціальних виплат, пенсій, пільг, субсидій, грошової компенсації (допомоги), у зв`язку зі смертю [PERSON] , надання статусу члена сім`ї загиблого захисника. Також вказують, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] зареєстроване наступне нерухоме майно: квартира загальною площею 51,8 кв.м, житлова площа 29,2 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, квартира, яка зареєстрована на праві власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я померлого [PERSON] , є спільною сумісною власністю, а від так на нього поширюється презумпція спільності майна подружжя. Наразі відсутні документи, які б визначали рівність часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , або інший розмір таких часток. Позивач вказує, що в позасудовому порядку вирішити дану ситуацію неможливо, бо позивачка не має можливості надати нотаріусу документи, що підтверджують родинні зв`язки з [PERSON] , а саме факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки це може бути встановлено лише у судовому порядку шляхом подання до суду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення вказаного факту має юридичне значення та тягне за собою юридичні наслідки, оскільки необхідне позивачці для оформлення права власності на частину нерухомого майна та спадщини після смерті [PERSON] .. За наявними у позивачки відомостями спадкоємці за законом або заповітом у [PERSON] відсутні, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Незадоволення позову [PERSON] щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю її та [PERSON] без реєстрації шлюбу та визначення частки позивачки у праві спільної сумісної власності зумовить перехід права власності на спадкове майно, в тому числі на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , до територіальної громади органу місцевого самоврядування, на території якого воно знаходиться, у зв`язку з чим позивачка вернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.02.2025 року позов залишено без руху. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.2025 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 25.06.2025 року по справі залучено співвідповідача. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 08.08.2025 року витребувано додаткові докази по справі. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримала вимоги позову та просила суд їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідачі Куп`янська міська рада Харківської області, Куп`янська міська\~військова адміністрація\~Куп`янського району\~Харківської області у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, при вирішені позову покладаються на розсуд суду. Третя особа Міністерство оборони України, у судове засідання не з`явилися надали до суду письмові пояснення по справі, відповідно до яких вказують,\~що заява\~ [PERSON] не\~підлягає та\~не може\~бути розглянута\~в порядку\~окремого провадження,\~у зв`язку\~з чим\~заява [PERSON] \~повинна бути\~залишена без\~розгляду, справу просять розглядати у їх відсутність. Третя особа Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, при розгляді позову покладаються на розсуд суду. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є донькою позивачки по справі. Зазначила, що її матір проживала з [PERSON] однією сім`єю на протязі 25-28 років. Свідок з дитинства мешкала з ними, зазначила, що всі разом їздили на відпочинок, мати з [PERSON] вели спільний побут та мали спільний бюджет. Після того як свідок переїхала мешкати до міста Харкова, [PERSON] надавав їй матеріальну допомогу. Після загибелі на війні [PERSON] похованням повністю займалася матір свідка, позивачка по справі [PERSON] , свідок була присутня на похороні в с. Новоосиново Куп`янського району Харківської області. Також вказала, що знає, що матір та померлий [PERSON] придбали квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , сам механізм придбання вказаної квартири свідку не відомий. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачку [PERSON] та померлого [PERSON] знає давно приблизно 25 років, оскільки вони дружать сім`ями. Зазначила, що позивачка та померлий вели спільне господарство, мали спільний бюджет, постійно відпочивали разом тобто проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Після загибелі\~на війні\~ [PERSON] \~похованням повністю\~займалася позивачка\~по справі\~ [PERSON] ,\~поховали [PERSON] \~в с.\~Новоосиново Куп`янського\~району Харківської\~області. Свідок вказує, що їй відомо, що квартира за адресою: [ADDRESS] спочатку була зареєстрована за позивачкою, яка казала свідку, що перепише її на [PERSON] .. Заслухавши позивача, представника позивача та свідків, з`ясувавши думку інших учасників справи, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. З свідоцтва про розірвання шлюбу виданого повторно Четвертим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові СМУМЮ від 30.11.2024 року серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 23.10.1990 року про що складено відповідний актовий запис за № 314. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Куп`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі Харківської області СМУМЮ від 08.05.2024 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у селі Бердичі Покровського району Донецької області. Зазначений факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00044903187 від 08.05.2024 року. Зі сповіщення сім`ї №69\~від 17\~квітня 2024\~року направленого\~ [INFO] ,\~ [PERSON] \~повідомляється,\~що її\~чоловік, молодший сержант [PERSON] , під час виконання бойового завдання, мужньо виконавши військовий обов`язок, загинув [INFO] біля н.п. Бердичі Покровського району Донецької області. З лікарського свідоцтва про смерть № 375н/970дон від 17.04.2024 року виданого КЗ « Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи « Дніпровської обласної ради» Новомосковське відділення, підтверджується, що [PERSON] [INFO] помер від інших уточнених травм із залученням декількох ділянок тіла, вибухова травма, що також підтверджується довідкою про причину смерті № 375н/970дон від 17.04.2024 року. Відповідно до акту про фактичне місце проживання (не проживання) від 22.08.2024, виданим Виконавчим комітетом Куп`янської міської ради Харківської області, [PERSON] проживав разом із [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство з 1998 року по день смерті [PERSON] - [INFO] . З договору купівлі продажу квартири від 09.07.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1411, вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 3.7. договору купівлі-продажу квартири від 19.07.2018 визначено, що «Цей договір вчинений за письмовою згодою [PERSON] , з якою Покупець проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, яка підтверджує, що майно набувається [PERSON] у їх спільну сумісну власність, оскільки набуте на спільні з ним кошти, заява якої залишається у справах приватного нотаріуса Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвої О.А.». З Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 130183525 від 09.07.2018 року підтверджується, що за [PERSON] , [INFO] , зареєстроване наступне нерухоме майно: квартира загальною площею 51,8 кв.м, житлова площа 29,2 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] , форма власності приватна, розмір частки 1. З квитанцій про оплату за комунальні послуги вбачається, що [PERSON] сплачувала комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] за період з 2023 року по 2024 рік. З довіреності від 24.10.2017 року посвідченої приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 2924 підтверджується, що [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником у ТОВ « СП « Ягідне Куп`янського району Харківської області з усіх без винятку питань, пов`язаних з управлінням та користуванням належною йому земельною ділянкою у тому числі з одержання орендної плати. \~Із наданих копій фотознімків чітко вбачається, що у вказаний період [PERSON] та [PERSON] були разом, поряд, вказані світлини свідчать про стосунки близьких один до одного людей. Постановою державного нотаріуса Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори Полтавської К.С. від 15.11.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про права на спадщину, оскільки відсутні документи, що підтверджують її з [PERSON] родинні відносини, роз`яснено право звернутися до суду ( а. с. 12-40). Відповідно до положень\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, правовідносини сторін щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки, що не перебувають в шлюбі між собою врегульовано\~Сімейним Кодексом України. Відповідно до ч. 2, ч. 4\~ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1\~ст. 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно із\~ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього\~Кодексу. Отже, при застосуванні положень\~ст. 74 СК України\~слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Таким чином, з наведеного головною ознакою подружніх відносин є наявність факту спільного проживання та ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст.315\~ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справ суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які містяться у вказаних матеріалах, не визнані відповідними рішеннями суду, а тому підлягають доведенню на загальних підставах. Досліджуючи вказані обставини, суд виходить із того, що факт знаходження позивачці та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу має бути підтверджений належними і допустимими доказами, а саме наявністю між відповідними особами взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю. Судом встановлено, а надані позивачем вище перелічені докази, на думку суду, свідчать про тривалий строк проживання однією сім`єю, пов`язані спільним побутом що необхідно в розумінні положень ст. 3 СК України. В судовому засіданні шляхом отримання свідчень свідків зі сторони позивачки підтвердили факт, що у вказаний період [PERSON] постійно проживав з [PERSON] однією сім`єю. Оцінюючи покази свідків,\~суд\~вважає, що пояснення свідків носять послідовний та чіткий характер у частині спільного проживання позивачки з померлим за однією адресою, наявності у них спільного побуту, усталених, стабільних відносин, спільна присутність, побуту, а тому, суд дійшов висновку, що такі встановлені обставини у своєї сукупності, свідчать про виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, а тому суд приходить до висновку, що факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] у період з листопада 1998 року по 13.04.2024 року підтверджений, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позову в даній частині. Що стосується вимоги про визначення частки, яка становить 1/2 у праві спільної сумісної власності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України). Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 зазначено, що «Згода - одностороннє волевиявлення суб`єкта права. Вчинення згоди - односторонній правочин, оскільки особа тим самим реалізує своє право та робить це можливим для інших осіб здійснити своє право. Згода може бути: (а) передумовою для встановлення правовідносин між особою, яка надала цю згоду, та адресатом згоди або між останнім та іншими особами; (б) юридичним фактом у вже існуючих правовідносинах, що дозволяє або обумовлює ті чи інші етапи їх існування; (в) дією, спрямованою на припинення правовідносин. Згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Відсутність згоди іншого з подружжя може мати наслідком, зокрема, визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з третьою особою права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20)). […] По своїй суті згода одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном є одностороннім правочином. При вчиненні такого правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Законодавець не передбачив вимог щодо моменту вчинення такого правочину (до чи після розпорядження). Звісно, логічним є те, що, зазвичай, вчинення такого правочину передує розпорядженню спільним сумісним майном. Проте приватне законодавство не містить заборони на вчинення згоди одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном і після розпорядження спільним сумісним майном. Касаційний суд неодноразово звертав увагу на те, що по своїй сутності згода є одностороннім правочином (див., наприклад, постанови Верховного Суду від: 23 червня 2021 року у справі № 537/3100/17; 10 листопада 2021 року в справі № 756/2312/18; 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18; 26 січня 2022 року в справі № 754/5554/16-ц; 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19). Обміркувавши викладене та підстави передання справи на розгляд Об`єднаної палати з урахуванням принципу розумності, касаційний суд зауважує, що: вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором; згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду; сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном; згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору; згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності; надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності; не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя; наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.» З урахуванням вказаних висновків, зроблених у цій постанові, Об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі № 127/16354/17 (провадження № 61-5698св19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 523/8319/14-ц (провадження № 61-38040св18), про те, що: «наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору на придбання майна, зафіксованої у такому договорі, не свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки письмова згода необхідна при розпорядження таким майном, а не на його придбання». Як встановлено судом у пункті 3.7. договору купівлі-продажу квартири від 19.07.2018 визначено, що «Цей договір вчинений за письмовою згодою [PERSON] , з якою Покупець проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, яка підтверджує, що майно набувається [PERSON] у їх спільну сумісну власність, оскільки набуте на спільні з ним кошти, заява якої залишається у справах приватного нотаріуса Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвої О.А.». Під час укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] та [PERSON] висловили свою волю щодо правового режиму майна спірної квартири як спільного майна подружжя. Волевиявлення щодо правового статусу квартири було посвідчено приватним нотаріусом у її заяві про надання згоди на придбання спірної квартири, а також засвідчення того, що вказана квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя, укладання договору купівлі-продажу спірної квартири відповідає спільному волевиявленню подружжя та вчиняється в інтересах сім`ї. Вказані дії свідчать про те, що сторони при оформленні правочину домовилися, що джерелом набуття цього майна є спільні кошти подружжя (незалежно від джерела їх набуття) і нерухоме майно буде придбане у спільну сумісну власність. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене вище, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що у справі яка розглядається, відповідачами не оспорюється частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру, що вказує на невірно обраний спосіб захисту цивільного права, адже за наведених обставин ефективним способом захисту, який відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення буде звернення до суду з позовом про встановлення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позов в даній частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial