Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

До суду надійшла вищезазначена позовна заява в якій представник позивача «СЕНС БАНК» просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 1.45659 від 24.03.2021 в сумі 198 731,92 грн. а також витрат за сплату судового збору - 2384,78 грн.. В обґрунтування позову зазначено, що 24.03.2021 між [PERSON] та Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» було укладено кредитний договір № 1.45659, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 300000,00 грн на строк 24 місяці із сплатою процентів 17% річних. Протягом строку кредитування розмір процентів змінювався відповідно до умов договору. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 79169-ДП1 від 24.03.2021 з [PERSON] . Поручитель безумовно прийняв положення Договору поруки, зокрема п.2.1, згідно якого поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. Позичальник допустив істотне та тривале порушення умов договору у вигляді прострочення оплати платежів, передбачених кредитним договором. 06.08.2025 кредитор надіслав позичальнику претензію. Поручителю також було надіслано вимогу про виконання зобов`язань за договором поруки. Станом на день звернення до суду заборгованість в розмірі 198731,92, яка складається з капіталу - 175359,84 грн. та процентів - 23372,08 грн., не погашена, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачів вищевказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 01.09.2025 провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням/викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивача за довіреністю про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення суду. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки не повідомлені, будь-яких заяв та клопотань від відповідачів не надходило. Відповідачами у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомлених відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача письмові докази, суд встановив наступне. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом при розгляді справи встановлено, що 24.03.2021 між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1.45659, за умовами якого кредитор на підставі договору зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань та виконувати всі інші зобов`язання. Згідно п.п.1.1 розмір кредиту 300000,00 гривень; строк користування 24 місяці; тип процентної ставки - змінювана, розмір процентів - 17.00% річних, виходячи з 360 календарних днів у році; зарахування коштів на рахунок позичальника [NUMBER] (а.с.7-9). Сторонами кредитного договору підписано додаток №1 до кредитного договору №1.45659 від 24.03.2021 - графік повернення кредиту та сплати процентів, а також паспорт споживчого кредиту. (а.с. 10-12) Факт видачі кредиту підтверджується меморіальним ордером №381268288/415954116/1178166800/5261 від 24.03.2021 на рахунок [PERSON] , зазначений у кредитному договорі а також випискою по рахунку позичальника [NUMBER] за період з 24.03.2021 по 14.08.2025 (а.с. 14-16) 24.03.2021 між кредитором АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» та Поручителем [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого встановлено: п.2.1. На підставі Договору Поручитель поручається перед Кредитором за невиконання усіх зобов`язань Позичальника у їх повному обсязі як солідарний боржник; п.2.2. Встановлена Договором порука у повному обсязі поширюється на зобов`язання Позичальника із врахуванням усіх змін та/або доповнень до Кредитних договорів з моменту набрання ними чинності (а.с.12 зворот-13). Банк виконав умови договору в повному обсязі, надав позичальнику грошові кошти відповідно до кредитного договору, однак, позичальник порушив умови грошового зобов`язання та кошти, проценти у визначені договором строку не повернув, що є підставою для звернення до суду. Встановлено, що претензія та вимога про виконання зобов`язань за договором поруки направлені одночасно позичальнику та поручителю (а.с.14 зворот, 15). Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту №1.45659 від 24.03.2021 сума загальної заборгованості становить: 198731,92 гривні, що складається з: капіталу 175359,84 гривень та процентів 23372,08 гривень (а.с. 16 зворот - 18). Таким чином, встановлено, що банком були виконані умови договору, позичальник порушив грошові зобов`язання, кошти у визначений строк не повернув, доказів щодо погашення заборгованості не надано. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Крім того, суд звертає увагу, що у відповідності до положень ч. 1ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч.ч.1, 2ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а вразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом. За таких обставин, суд приходить до переконання про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та стягує з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у рівних частках. На підставі викладеного і

Outcome: approved