Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

В жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту народження її матері [PERSON] [INFO] в м. Стара Кульна, Подільського району Одеської області шляхом поновлення актового запису про народження Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Подільському районі Одеської області Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса): де у відомостях про дитину вказати в графі «прізвище» - [INFO] , в графі «ім`я» - [INFO] , в графі «по - батькові» - [INFO] , в графі «дата народження» [INFO] ; в графі «місце народження» - с. Стара Кульна, Подільського району Одеської області; у відомостях про батьків в графі «батько» зазначити - [PERSON] , в графі «мати» зазначити - [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що встановлення такого факту є необхідним для отримання громадянства Молдови. Встановлення факту народження матері заявниці у позасудовому порядку є неможливим, оскільки не зберігся актовий запис про народження, у розпорядженні заявниці наявне лише свідоцтво про народження матері [PERSON] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.10.2025 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2025 року відкрито провадження у справі. У судове засідання сторони не з`явилися, від представника заявника надійшла заява з проханням справу розглядати без його та заявника участі. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та про необхідність її задоволення. Судом встановлено, що заявнця [PERSON] [INFO] є донькою - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 02.02.1960 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Мати заявниці, [PERSON] 1936 року народження та [PERSON] 1935 року народження перебували у шлюбі, який зареєстровано 22.07.1956 року СТ - Кульнянським відділом ДРАЦС Котовського району Одеської області, відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 22.07.1956 р., копія якого наявна в матеріалах справи. В свідоцтві про шлюб батьків заявниці, місце народження її метрі [PERSON] , 1936 року народження зазначено російською мовою «с. СТ- Кульна», Котовського району Одесской области». Судом досліджено свідоцтво про шлюб заявниці з якого вбачається, що дівоче прізвище заявниці - [PERSON] , яке було змінено на - [PERSON] після реєстрації шлюбу - 04.05.1980 р., актовий запис №8. З відповіді від 02.10.2025 р., № 32-25/213 із Куяльницької сільської ради Подільського району вбачається, що [PERSON] народилась та проживала в с. Стара Кульна Подільського району Одеської області в період з дня народження по [INFO] . Листом Чорноморського відділу ДРАЦС в Одеському районі від 02.10.2025 року №126/24.16-113 повідомлено, що строк зберігання Книг які містять інформацію про реєстрацію актів стану та метричні книги вже вичерпано, оскільки минуло 75 років з моменту внесення відповідних актових записів цивільного стану, метричних записів, включених до цих книг. Відтак, отримання витягу з реєстру про народження [PERSON] є неможливим, а тому відділ ДРАЦС рекомендував звернутись до суд із заявою про встановлення факту народження матері. Згідно інформаційних довідок Державного архіву Одеської області Архіву №6162/0620 від 03.09.2025 року, вбачається, що книги реєстрації актів цивільного стану села Стара Кульня Подільського (Котовського) району Одеської області за 1936-1937 року на зберігання до [PERSON] не надходили та вважаються втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1944 років. Судом досліджено свідоцтво про народження [PERSON] № [NUMBER] (ACT DE NASTERE), із змісту якого вбачається, що вона народилась [INFO] в с. Стара Кульна, Котовського (нині Подільського) району Одеської області. Таким чином, досліджені судом докази доводять факт народження [PERSON] - [INFO] в с. Стара Кульна Подільського району Одеської області. Встановлено, що заявнику у видачі витягу з реєстру про державну реєстрацію народження матері було відмовлено у зв`язку з тим, що строк зберігання Книг, які містять інформацію про реєстрацію актів стану та метричні книги вже вичерпано, оскільки минуло 75 років з моменту внесення відповідних актових записів цивільного стану, метричних записів, включених до цих книг, тому рекомендовано звернутися до суду. За таких обставин, виникла необхідність встановлення факту народження матері заявниці, [PERSON] [INFO] в с. Стара Кульна, Котовського (нині Подільського) району Одеської області з метою поновлення актового запису про народження матері Заявниці . Суд вважає, що обставини викладені у заяві, відповідають і не суперечать зібраним у справі доказам. Відповідно до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України наголошує на те, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулює Закон України від 01.07.2010 № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VІ). Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 3 Закону № 2398-VI передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1,4 ст. 6 Закону № 2398-VI відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Приписами статті 9 Закону № 2398 визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Відповідно до ст. 23 Закону № 2398 поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у разі його відсутності, що підтверджується документально. Право на подання заяви про поновлення актового запису цивільного стану мають особи, зазначені в частині другій статті 22 цього Закону (зокрема, особи, щодо якої складено актовий запис). Поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення. У разі якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо, поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. На підставі поновленого актового запису цивільного стану повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. Порядок поновлення актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793 (далі - Правила). Відповідно до п. 1.2. Правил поновлення актових записів цивільного стану, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану в разі втрати цих записів. Відповідно до п.1.8. Правил поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення, за винятком випадків, встановлених в абзацах третьому - п`ятому пункту 3.13 розділу III цих Правил. Згідно з п. 3.9 Правил для правильного написання відомостей у поновлених актових записах цивільного стану здійснюється необхідна перевірка, під час якої з`ясовуються число, місяць і рік народження заявника, а також ті відомості про його батьків, які істотно впливають на цивільно-правові відносини. Відповідно до п.3.17 Правил внесення змін до актових записів, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції 12 січня 2011 року №96/5 рішення суду про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану є підставою для поновлення актового запису цивільного стану у відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його первинного складання, крім випадку зберігання запису на тимчасово окупованій території України. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, суд вважає, що заявник позбавлений можливості довести певний юридичний факт у досудовому порядку. З огляду на це, заявник є вільним у виборі способу та порядку захисту свого порушеного права та законного інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 2, ч.1 ст.5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Outcome: approved