Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

ТОВ «Деал Фінанс Груп» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 13\~666 грн. 81 коп. Позов обґрунтований тим, що 11.05.2025р. між TOB«1безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит № 71242243, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8500 грн. строком на 14 днів, із процентною ставкою у розмірі 0,199 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісією за надання кредиту у розмірі 10% від суми кредиту, та у разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується 4% за понадстрокове користування кредитом на тіло кредиту за кожен день понадстрокового користування. Відповідач допустив прострочення виконання взятого на себе зобов`язання, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 13\~666 грн. 81 коп. у тому числі: сума заборгованості за основою сумою боргу в розмірі 8500,0грн., суми заборгованості за відсотками в розмірі 236 грн. 81 коп., заборгованість за комісією в розмірі 850 грн., сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування 4\~080 грн. 16.09.2025року між TOB«1безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено Договір факторингу № 16/09/25 за яким, TOB«1безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ ««Деал Фінанс Груп» право грошової вимоги за кредитними зобов`язаннями у тому числі і за кредитним договором №71242243. Відповідно до реєстру прав вимоги №18/09/25-02 від 18.09.2025р. ТОВ ««Деал Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 13\~666 грн. 81 коп. у тому числі: сума заборгованості за основою сумою боргу в розмірі 8\~500 грн., суми заборгованості за відсотками в розмірі 236 грн. 81 грн., заборгованість за комісією в розмірі 850 грн., заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування 4\~080 грн. У зв`язку з не виконанням відповідачем кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача на свою на користь суму заборгованості за Договором кредиту № 71242243 у загальному розмірі 13\~666 грн. 81 коп., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, не замечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково, у розмірі тіла кредиту. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.05.2025 року між TOB«1безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено в електронній формі договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71242243, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 8 500 грн., строком на 14, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.199% які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 10,00% від суми наданого Кредиту. Проценти за понадстрокове користування кредитом становить 4 % в день. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 01246. 16.09.2025р. TOB«1безпечне агентство необхідних кредитів`та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали Договір факторингу № 16/09/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі до відповідача за договором кредиту №71242243 від 11.05.2025р. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує та відповідно до Реєстру прав вимог №18/09/25-02 від 18.09.2025 року позивач набув право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах, передбачених Договором факторингу №16/09/25 від 16.09.2025 року, в тому числі до Відповідача в сумі 13 666 грн. 81 коп., з яких 8 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 236 грн. 81 коп. - сума заборгованості за процентами, 4080 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування. Згідно із ст.\~1077\~ЦК\~України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078\~ЦК\~України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. ТОВ «Деал Фінанс Груп» на підставі Договору факторингу № 16/09/25 набув право грошової вимоги до відповідача за договором кредиту № 71242243 від 11.05.2025р. Виходячи із положень ст.525, ст.526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ст.\~3\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(частина друга статті 1050 ЦК України). Умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що відповідач умови договору не виконує, а отже наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за договором на користь позивача, який набув права грошової вимоги до відповідача згідно договору факторингу. Щодо стягнення комісії у розмірі 850 грн. Згідно зі статтею 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із частиною третьою статті 13\~ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Відтак, підстави для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 850 грн. відсутні, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку (фінансової установи). Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Щодо стягнення заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування у розмірі 4080 грн. Згідно ч. 1ст. 527\~ЦК України, боржник\~зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1ст. 530\~ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч. 1ст. 1048\~ЦК України, позикодавець\~має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За умовами положень пунктів 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору сума кредиту - 8500 грн., строком на 14 днів, процентна ставка/день 0,199% (фіксована). Отже, розмір відсотків, що були передбачені умовами договору та погоджені сторонами становить 1086 грн. 81 коп. Пунктом 10.5.1 договору передбачено, що у випадку перевищення суми позики розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк, нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою, її частиною, у розмірі визначеному п. 2.2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених ЗУ «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавством. З матеріалів справи вбачається, що додаткових договорів щодо продовження строку дії договору кредиту між сторонами, як це визначно у розділі 7 кредитного договору, не укладалось. Також, договором не визначені чіткі підстави, з настанням яких, строк дії договору позики вважається продовженим на умовах визначених розділом 7 договору. Як передбачено ч. 1\~ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до\~ст. 213 ЦК України. Якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3 та 4ст. 213\~ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (висновки Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19). Позивач, як юридична особа, діяльність якою пов`язана з наданням фінансових послуг і яка підготувала проект договору позики - є сильнішою стороною у цих правовідносинах, а тому тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь відповідача. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05 березня 2023 року у справі № 910/4518/16, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновки про те, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно п.6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно вимог ч. 2ст. 625\~ЦК України\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно пункту 20 Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно ч. 2ст. 625\~ЦК\~кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050\~ЦК. Разом з тим, за умовами укладеного між сторонами Договору, позивач відповідно до\~ст. 1048 ЦК України\~має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (14днів), тобто до 24 травня 2025 року, а після закінчення строку кредитування, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати відсотки, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Однак, у справі, яка є предметом розгляду, таких позовних вимог не заявлено, а тому суд дійшов висновку про відсутності у позивача права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками поза межами дії строку кредитного договору. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Згідно ч. 1ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно ч. 6ст. 81\~ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору, тобто після 24 травня 2025 року є безпідставними, а тому вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, що нараховані після вказаної дати , до задоволення не підлягають. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача , приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшли підтвердження факти укладення кредитного договору із дотриманням вимог законодавства щодо порядку його укладення, змісту та форми таких договорів, а також підтверджено отримання відповідачем кредиту за означеним кредитним договором на платіжну картку, яким відповідач користувався, однак не повернув, що зумовило виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивач складає у розмірі 8736 грн. 81 коп., в задоволенні решти позову слід відмовити. Відповідно до 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положеньст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжним дорученням позивач сплатив 2422 грн. 40 коп. судового збору , що підтверджується платіжною інструкцією, а також згідно наданих доказів позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 коп., а всього судові витрати становлять - 6922 грн. 40 коп. Оскільки позовні вимоги задоволено на 63,93 % від заявленої суми, тому з відповідача на користь товариства підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1548 грн. 64 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2876 грн. 85 коп.

Outcome: partial