Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали позовної заяви Одеського національного медичного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості з відшкодування експлуатаційних витрат по утриманню будинків, споруд і прибудинкових територій, спожитих комунальних послуг у розмірі 50418,60 гривень, а також витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на балансі Одеського національного медичного університету (далі - ОНМедУ) перебуває житловий будинок (блоки А, А1) за адресою: [ADDRESS] . Житлово-комунальні послуги мешканцям зазначеного будинку надаються через інженерні мережі ОНМедУ. 21.02.2011 між позивачем та [PERSON] укладений договір №006 про відшкодування експлуатаційних витрат по утриманню будинків, споруд і прибудинкових територій та спожитих комунальних послуг (далі - Договір). Предметом договору є забезпечення виконавцем (Одеським національним медичним університетом) надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та житлово-комунальних послуг, в разі спільного використання систем комунікацій теплопостачання, водопостачання, водовідведення та внутрішніх електромереж у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та забезпечення своєчасного відшкодування (оплати) вартості таких послуг споживачем за встановленими тарифами у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Згідно з довідкою бухгалтерії ОНМедУ станом на 28.03.2025 заборгованість по відшкодуванню експлуатаційних витрат по утриманню будинків, споруд і прибудинкових територій та спожитих комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] складає 50418,60 гривень. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.04.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлений десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позову без руху для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 20.08.2025. 04.06.2025 до Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача ОНМедУ Каплун І.О. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: розрахунку заборгованості [PERSON] по відшкодуванню експлуатаційних витрат по утриманню будинків, споруд і прибудинкових територій, спожитих комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання 20.08.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 13.08.2025 до суду від представника позивача Каплун І.О. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладений на 23.10.2025. У судові засідання 23.10.2025, 21.11.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без участі представника позивача від 22.10.2025 та від 14.11.2025. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань або відзиву на позовну заяву до суду не подав. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 (справа № 361/8331/18 провадження № 61-22682св19) зазначив, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Станом на момент розгляду справи інші заяви по суті справи, окрім позовної заяви, у матеріалах справи відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 21.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 02.12.2025. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 4 статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до частини другої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом першим частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У постанові Верховного Суду від 09.02.2022 (справа № 953/24063/19 провадження № 61-5095 св 21) зазначено, що положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що частиною першою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Суд встановив, що 21.02.2011 між Одеським національним медичним університетом (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладений договір №006 про відшкодування експлуатаційних витрат по утриманню будинків, споруд і прибудинкових територій та спожитих комунальних послуг. Відповідно до п. 1.1. договору предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та житлово-комунальних послуг, в разі спільного використання систем комунікацій теплопостачання, водопостачання, водовідведення та внутрішніх електромереж у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та забезпечення своєчасного відшкодування (оплати) вартості таких послуг споживачем за встановленими тарифами у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Підпунктом 1 пункту 4.2. договору передбачено, що споживач зобов`язаний у встановлені терміни сплачувати належні платежі, економно використовувати воду, електричну та теплову енергію. Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості згідно із законодавством; надавати споживачу послуги за діючими розцінками і тарифами (п.п.1,2 п. 4.2 договору). Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені (п.п.2 п. 5.1. договору). Як вбачається з долученої позивачем копії договору дарування від 20.10.2006, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Димерлій О.М., зареєстрований в реєстрі №4-2227, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 346/1000 частин квартири під [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . З долученої позивачем до матеріалів справи довідки головного бухгалтера [PERSON] вбачається, що станом на 28.03.2025 заборгованість по відшкодуванню експлуатаційних витрат по утриманню будинків, споруд та прибудинкової території та спожитих комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] складає 50418,60 гривень. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Одеського національного медичного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості з відшкодування експлуатаційних витрат по утриманню будинків, споруд і прибудинкових територій, спожитих комунальних послуг у розмірі 50418,60 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До матеріалів справи долучена копія платіжної інструкції №765 про сплату судового збору в розмірі 3028,00 гривень за звернення з цією позовною заявою до суду. Суд встановив факт зарахування сплачених коштів до спеціального фонду Державного бюджету України, про що в матеріалах справи наявна відповідна виписка. З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень. З огляду на відсутність електропостачання в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси повний текст рішення складений 16.12.2025.

Outcome: approved