Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

[PERSON] ,\~в\~інтересах\~якої діє\~адвокат\~Жогальська\~І.Ф., звернулася в суд із заявою відповідно до якої просять встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючих документів, а саме: договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.06.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-4320 від 09.06.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори та реєстраційного посвідчення виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, 29.06.1995 року про що зроблено відповідний запис у реєстрову книгу №2, реєстрового № 5593. Заяву мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 1995 року, посвідченого Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №3-4320 від 09 червня 1995 року та реєстраційного посвідчення, виданого 29 червня 1995 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером 5593. Проте, внаслідок застосування правил транслітерації та перекладу з російської мови на українську, які існували станом на той час, прізвище заявниці у договорі купівлі-продажу та реєстраційному посвідченні вказано як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Натомість паспорт громадянина України виданий 24.03.1997 року Личаківським РВ УМВС України у Львівській області на ім`я [PERSON] . Наявність у\~документах\~таких\~розбіжностей не дає їй можливості реалізувати право на розпорядження своєю власністю. У зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити. Заява поступила до суду 30.10.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2025 року, прийнято заяву та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. Заявник та представник заявника в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Разом з тим, представник заявника адвокат Жогальська\~І.Ф. 09.12.2025 року подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності заявника, заявлені вимоги підтримує та просить заяву задовольнити. Представники заінтересованих осіб: Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області та Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки" в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомленні про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Жодних клопотань чи заяв на адресу суду не скеровували. З врахуванням зазначених обставин та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу, які не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 09.12.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Крім того, як зазначив ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України» (заява №18986/06; п.57) суд зазначає, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03). Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265, 319 ЦПК України, суд вважає, що заяву слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, прізвищем, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У порядку окремого провадження підлягає встановленню факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті, а не у будь-яких документах (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20)). Касаційний суд підкреслює, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів може бути, зокрема, зумовлене: (а) помилкою у вказівці прізвища, ім`я, по батькові особи, тобто коли особа мала паспортний документ, але в договорі вказано інше прізвище аніж в паспортному документі. В такому разі існує можливість вирішити це питання в позасудовому порядку; (б) отриманням після укладення договору паспортного документу, в якому вказане інше прізвище аніж в договорі. В цьому випадку відсутня можливість вирішити це питання в позасудовому порядку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м.Сарни, Рівненської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.5-7). Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 26.04.1969 року заявниця одружилася із [PERSON] , після реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] » (згідно копії свідоцтва про шлюб прізвище заявниці вказано російською мовою). Разом з тим, у паспорті громадянина України, виданого 24.03.1997 року Личаківським РВ УМВС України у Львівській області, прізвище заявниці вказано « [PERSON] », однак беручи до уваги аркуш другий прізвище заявниці вказано російською мовою, як « [PERSON] ». Відповідно до долученого до матеріалів справи договору купівлі-продажу квартири від 09 червня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори та реєстраційного посвідчення виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, 29.06.1995 року про що зроблено відповідний запис у реєстрову книгу №2 реєстрового №5593 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 32,0 кв.м. Згідно свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] № ЛО2876 видано виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 25 грудня 1995р. на сім`ю з 3 трьох осіб: [PERSON] , члени її сім`ї [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька). Квартира [ADDRESS] утворилась в результаті поділу квартири [ADDRESS] , у якій проживали дві сім`ї. У 1995 році квартиру [ADDRESS] було приватизовано [PERSON] та членами її сім`ї . Таким чином, судом встановлено, що при оформленні договору купівлі-продажу\~квартири [ADDRESS] ,\~укладеному 09.06.1995\~році,\~посвідченого Четвертою\~Львівською державною\~нотаріальною конторою, зареєстрованого\~в реєстрі\~за №3-4320 від 9 червня 1995року та у реєстраційному посвідчені виданому Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, 29.06.1995 року про що зроблено відповідний запис у реєстрову книгу №2 реєстрового №5593 прізвище заявниці записано « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », яка підлягає виправленню в судовому порядку шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Враховуючи вищевикладене, оцінючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь-якого спору між заявником та заінтересованими особами не має, крім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого законом права на розпорядження своєю власністю, перешкодою чому є невірне зазначення прізвища власника вищезазначеної квартири, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved