Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на майно в порядку спадкування, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування майна. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що їх батьком був [PERSON] . 19.06.2004 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Під час шлюбу у подружжя народилась дочка [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. За заявою спадкоємців було відкрито спадкову справу. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину є вони, дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Нотаріусом було виявлене спадкове майно, яке належало померлому спадкодавцю, та видані свідоцтва про право власності на нього. Проте вони виявили наявність у спадкодавця іншого спадкового майна: будівельні матеріали та результати будівельних робіт щодо будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , будівельні матеріали та результати будівельних робіт щодо будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», земельна ділянка площею 0,24 га, кадастровий номер 3221888800:34:049:0274; автомобіль Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ); транспортний засіб Dethleffs DB 50, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ), проте свідоцтво про право на спадщину на це майно видано не було. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно, оскільки право власності на будинки не було оформлене належним чином, а документи, які підтверджують право власності спадкодавця на будівельні матеріали, результати будівельних робіт та транспортні засоби не надані. Зазначена відмова оформлена постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2023 №02/02-31. Оскільки зазначене майно було придбане в період шлюбу, то воно належало спадкодавцю та його дружині на праві спільної сумісної власності, а тому до складу спадщини увійшла 1/2 частка цього майна. З урахуванням відмови одного зі спадкоємців на користь іншого [PERSON] , як спадкоємцю за законом першої черги, належить 2/5 частки цього спадкового майна, а [PERSON] - 1/5 частка. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:098:0062, площею 0,0607 га за адресою: [ADDRESS] , відсутні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Проте на цій ділянці під час шлюбу з [PERSON] їх батько в період з 08.06.2010 по 01.09.2011 виконав будівельні роботи по будівництву індивідуального двоповерхового будинку загальною орієнтовною площею 260 кв.м, господарських будівель та споруд з використанням таких будівельних матеріалів: бетон, цегла, газобетон, металева покрівля, бетонні перекриття. Дозвіл на виконання цих будівельних робіт не видавався. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. На земельній ділянці за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», земельна ділянка площею 0,24 га, з кадастровим номером 3221888800:34:049:0274 під час шлюбу з [PERSON] їх батько в період з жовтня 2016 року по грудень 2017 року виконав будівельні роботи по будівництву індивідуальногодвоповерхового будинку загальною орієнтовною площею 140 кв.м, господарських будівель та споруд з використанням таких будівельних матеріалів: бетон, цегла, газобетон, металева покрівля, бетонні перекриття. Дозвіл на виконання цих будівельних робіт не видавався. Особа, яка здійснила самочинне будівництво не набуває права власності на нього. Спірний автомобіль Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ) був придбаний [PERSON] в період шлюбу з їх батьком. До складу спадщини увійшла 1/2 частка цього автомобіля. Проте 16.09.2021 відповідачка продала цей транспортний засіб своїй доньці [PERSON] , частина якого належить іншим особам як спадкоємцям. Цей договір було укладено з порушенням норм ст. 204 ЦК України та з метою зменшення маси спадкового майна. Транспортний засіб Dethleffs DB 50, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ) був зареєстрований за спадкодавцем та увійшов до складу спадщини. Місце знаходження цього майна невідоме, документи на нього знаходяться у [PERSON] . Попередній розмір судових витрат [PERSON] та [PERSON] , окремо кожного, становить 20000 грн. - витрати на правничу допомогу та 6441,60 грн. - судовий збір. Просили: визнати за [PERSON] право власності на 2/5 часток від 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних в ході будівництва будинку (фундамент -бетон, стіни -цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля - металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 2/5 часток від 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних в ході будівництва будинку (фундамент - бетон, стіни - цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля - металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», земельна ділянка площею 0,24 га, кадастровий номер 3221888800:34:049:0274; визнати за [PERSON] право власності на 2/5 часток від 1/2 частки автомобіля Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ); визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку від 1/2 частки транспортного засобу Dethleffs DB 50, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ); визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку від 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних в ході будівництва будинку (фундамент - бетон, стіни -цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля - металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку від 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних в ході будівництва будинку (фундамент - бетон, стіни -цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля - металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», земельна ділянка площею 0,24 га, кадастровий номер 3221888800:34:049:0274; визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку від 1/2 частки автомобіля Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ); визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку від 1/2 частки транспортного засобу Dethleffs DB 50, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ); визнати недійним договір купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2021/2802490 від 16.09.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; витребувати від [PERSON] автомобіль Toyota [NUMBER] , 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ); 12.06.2023 постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 24.07.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, залучено третю особу. 16.10.2023 постановлено ухвалу про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву. 07.11.2023 постановлено ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви. 30.01.2024 постановлено ухвалу про витребування доказів. 08.04.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 21.06.2024 постановлено ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви та ухвалу про витребування доказів. 12.05.2025 постановлено ухвалу про відмову в проведенні відеоконференції. 15.05.2025 постановлено ухвалу про відмовити в прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову. Адвокат Ільїна Д.В., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування такої позиції зазначила, що [PERSON] з 24.05.2001 є членом ОК «Садове товариство «Луговий» та власником садової ділянки № [NUMBER] загальною площею 0.0607 га по [ADDRESS] . Цю земельну ділянку відведено рішенням ВК Київської міської ради від 26.03.1967 №500/4. Будинок [ADDRESS] , був побудований господарчим способом у 2003 році. За три роки до укладання шлюбу [PERSON] був побудований дачний будинок, який в подальшому перебудовувався за особисті кошти відповідачки та кошти її родини. Відповідач під час розлучення з попереднім чоловіком 13.09.1997 уклала в м. Ставрополь угоду про наслідки розірвання шлюбу з [PERSON] , відповідно до якої отримала гроші в розмірі 1360000 рублів за втрату права користування квартирою в м. Ставрополь. У січні 2004 року відповідачка позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 доларів США, про що останній склав розписку. [PERSON] повернув грошові кошти з відсотками впродовж 2010-2012 років. До шлюбу відповідач мала у власності транспортний засіб Mazda 323, 1997 року випуску, який придбала за біржовим договором від 21.06.2003 №314581, а продала вона цей автомобіль вже перебуваючи у шлюбі з батьком позивачів. Саме за кошти відповідачки, одержані при розірванні шлюбу з [PERSON] , від продажу автомобіля та за повернуті [PERSON] , відбувалась перебудова будинку [ADDRESS] . Отже, будинок не є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] , а будівельні матеріали є приватною власністю відповідачки. Відсутні докази, що померлий батько позивачів будував будинок за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», земельна ділянка площею 0,24 га, кадастровий номер 3221888800:34:049:0274, оскільки на той час він був пенсіонером, не працював, проходив курси лікування через трансплантацію нирки. Отже, вимоги щодо цього майна є необґрунтованими. Автомобіля Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ) був придбаний за особисті кошти відповідачки і не є спільною сумісною власністю подружжя. На час придбання цього автомобіля [PERSON] був пенсіонером, не працював, проходив курси лікування через трансплантацію нирки, перебував на повному утриманні у відповідачки та не мав доходів. Оскільки цей автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] , то вимога про визнання недійним договору купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2021/2802490 від 16.09.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , задоволенню не підлягає, т.я. не суперечить приписам ст. 203 ЦК України. Докази того, що цей правочин укладався з метою приховування спадкового майна від інших спадкоємців позивачі не надали. Позивачі не були власниками цього автомобіля, а тому вимога витребувати цей автомобіль від [PERSON] на їх користь задоволенню не підлягає. Відповідачу невідомо, де знаходиться транспортний засібDethleffs DB 50, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ), документи на нього у неї відсутні. Це майно як об`єкт матеріального світу відсутнє, а тому позовні вимоги, що заявлені щодо цього майна задоволенню не підлягають. Позивачі є дітьми спадкодавця, який за життя мав проблеми зі здоров`ям, страждав на ниркову недостатність та у 2011 році переніс трансплантацію нирки, вартість якої становила 40000 доларів США. Ця операція була оплачена за рахунок коштів подружжя, а позивачі жодної фінансової допомоги батьку на трансплантацію нирки не надали. З 2011 року [PERSON] потребував постійної медичної допомоги, проходження курсів лікування, обстежень, трудовою діяльністю не займався через стан здоров`я. Орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу становить 30000 грн. Допитана як свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] - це її подруга з дитинства, яка була одружена з [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] жили в у квартирі на [ADDRESS] . По [ADDRESS] , жила старша дочка [PERSON] і матір [PERSON] . Земельну ділянку [NUMBER] отримував батько [PERSON] . На цій ділянці знаходився двоповерховий будинок, який був побудований в 90-ті роки. Цей будинок допомагав будувати батькові [PERSON] її (свідка) батько. [PERSON] в 2011 році почала перебудовувати цей будинок. Перебудова тривала приблизно 2 роки, нею займалась тільки [PERSON] , оскільки її чоловіку [PERSON] зробили операцію і він за станом здоров`я не міг займатись будівництвом. Про будинок у Хотянівській сільраді їй нічого невідомо. В родині є автомобіль червоного кольору, проте хто його власник і коли він був придбаний, вона не знає. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24.12.1985 року та від 16.10.2019. 13.09.1997 між [PERSON] та [PERSON] укладена угода про наслідки розірвання шлюбу, згідно з якою сторони домовились, що в порядку компенсації за виписку та втрату права користування квартирою [ADDRESS] , [PERSON] до підписання цього договору передав [PERSON] 81360000 рублів, які є необхідними [PERSON] і її донці [PERSON] для придбання житла у власність житла в Україні для свого постійного проживання. Згідно даних декларації за 2015 рік [PERSON] 21.10.1997 вона придбала у власність квартиру площею 37,5 кв.м вартістю на дату набуття 5625 грн. 29.03.2002 [PERSON] виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0607 га. 21.06.2003 [PERSON] уклала біржовий договір (угоду) купівлі-продажу транспортного засобу №314581, згідно з яким купила автомобіль Mazda 323, 1997 року випуску, вартістю 5000 грн. 19.06.2004 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 19.06.2004. 02.05.2005 [PERSON] уклала біржовий договір (угоду) купівлі-продажу транспортного засобу №501683, згідно з яким продала автомобіль Mazda 323, 1997 року випуску, за ціну 100 грн. [PERSON] народилась [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.05.2006. 16.01.2008 [PERSON] набув у власність транспортний засіб Dethleffs DB 50, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ). 06.05.2011 [PERSON] переніс операцію з трансплантації нирки, що підтверджується даними його медичної карти №008437/2017. 25.08.2016 між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладений договір №48 на виготовлення виробів, придбання матеріалів, проведення монтажних та додаткових робіт на загальну суму 76350 грн. 03.09.2019 між [PERSON] та ТОВ «Каркасбуд монтаж» укладений договір №03-09-16 на виготовлення та монтаж каркасно-щитового будинку розміром 140 кв.м в селі Хотянівка. Ціна договору 635000 грн. [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Каркасбуд монтаж» грошові кошти відповідно до умов договору, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів за період з вересня 2016 року по лютий 2017 року. 16.02.2019 [PERSON] набула у власність транспортний засіб Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ). Відомості щодо набуття зазначеними особами у власність транспортних засобів підтверджуються відомостями ГСЦ МВС (лист від 21.06.2022 №31/457АЗ-2421-20222). 17.07.2020 [PERSON] набув у власність земельну ділянку за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», площею 0,24 га, кадастровий номер 3221888800:34:049:0274 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з довідкою ОК «Садівниче товариство «Луговий» від 26.10.2023 [PERSON] з 24.01.2001 є членом кооперативу та власником садової ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,0607 га, дачний будинок побудований у 2003 році господарчим способом. Відомості про право власності та речові права на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] в Державному земельному кадастрі відсутні. Також відсутні відомості про право власності та інші речові права на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується довідкою від 06.12.2021 №288508535. За повідомленням Департаменту з питань ДАБК міста Києва від 21.06.2022 №073-1592 документи, які надають право на виконання підготовчих/будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] , не видавались та не реєструвались. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24.06.2021. 16.07.2021 [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] . 09.08.2021 [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] . 16.09.2021 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №8044/2021/2802490, укладеного з [PERSON] , набула у власність транспортний засіб Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ). Зазначене підтверджуються також відомостями ГСЦ МВС (лист від 21.06.2022 №31/457АЗ-2421-20222). 05.10.2021 [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] , на користь [PERSON] . 05.10.2021 [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON] . 05.10.2021 [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON] 22.11.2021 приватний нотаріус КМНО Бойко Алла видала свідоцтво про право на спадщину [PERSON] . З цього свідоцтва вбачається, що спадкоємцями майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь [PERSON] . Долі усіх спадкоємців становлять 1/5 частку, крім [PERSON] , доля якого у спадщині становить 2/5 частки. 22.11.2021 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/5 частку земельної ділянки за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», площею 0,24 га, кадастровий номер 3221888800:34:049:0274. 04.03.2023 приватний нотаріус Бойко А.С. постановою №02/02-31 відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на: будівельні матеріали, використані в ході будівництва будинку (фундамент - бетон, стіни -цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля - металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] ; будівельні матеріали, використані в ході будівництва будинку (фундамент - бетон, стіни - цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля - металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», земельна ділянка площею 0,24 га, кадастровий номер 3221888800:34:049:0274; автомобіль Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ); транспортний засіб Dethleffs DB 50, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ). 15.04.2024 [PERSON] та [PERSON] склали акт приймання-передачі розписок, згідно з яким остання прийняла шість розписок: розписку від 20.01.2004 про позичку [PERSON] коштів в сумі 25000 доларів США; розписку від 26.01.2008 про зобов`язання повернути кошти в розмірі 25000 доларів США до 20.01.2010; розписку від 11.01.2010 про отримання [PERSON] коштів в сумі 13000 доларів США; розписку від 22.03.2011 про отримання [PERSON] коштів в сумі 11800 доларів США; розписку від 10.08.2011 про отримання [PERSON] коштів в сумі 3000 доларів США; розписку від 12.01.2012 про отримання [PERSON] коштів в сумі 5600 доларів США. За інформацією ДПС України [PERSON] отримала фактично такий дохід: 2001 рік - 9574,40 грн., 2002 рік - 11177,90 грн., 2003 рік - 14696,50 грн., 2004 рік - 18646,24 грн., 2005 рік - 32861,73 грн., 2006 рік - 35212,57 грн., 2007 рік - 3961,32 грн., 2008 рік - 3715 грн., 2010 рік - 3608,26 грн., 2011 рік - 5584,56 грн., 2012 рік - 106232,69 грн., 2013 рік - 124662,72 грн., 2014 рік - 103587,14 грн., 2015 рік - 146903,22 грн., 2016 рік - 158622,43 грн., 2017 рік - 276669,43 грн., 2918 рік - 407114,09 грн., 2019 рік - 4204333,26 грн., 2020 рік - 394786,27 грн., 2021 рік - 81407,74 грн. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин, наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). З матеріалів спадкової справи №12/2021, заведеної після смерті [PERSON] , встановлено, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна, яке є предметом спору у цій справі, зверталась тільки позивачка [PERSON] , якій нотаріус відмовила у видачі такого свідоцтва, про що винесла постанову від 04.03.2021 №02/02-31. Як вбачається з матеріалів справи, вони не містять відмови нотаріуса позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна, яке є предметом спору. Зазначене дає підстави для висновку про відсутність порушень спадкових прав [PERSON] . Жодних доказів, які б спростовували зазначений висновок суду, матеріали справи не містять. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зверненню до суду має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, тобто перед зверненням до суду має бути вирішено питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відсутність відомостей, що позивач [PERSON] в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірне майно та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, є підставою для відмови у позові (постанова від 16 січня 2019 року, справа №2-390/2006). Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, заявлених [PERSON] . Щодо позовних вимог, заявлених [PERSON] , суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч.1 ст.1226 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1 ст.60 СК України). Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.63 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 68 СК України дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що у померлого [PERSON] було четверо дітей: дочка [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] . На момент смерті [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який був укладений 19.06.2004. [PERSON] помер [INFO] , після чого відкрилась спадщина, до складу якої увійшло майно, належне померлому. Судом встановлено, що 16.01.2008 [PERSON] набув у власність транспортний засіб Dethleffs DB 50, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ), а 16.02.2019 [PERSON] набула у власність транспортний засіб Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ). Таким чином, зазначені автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , оскільки була набуті в період шлюбу. 16.09.2021 [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу №8044/2021/2802490 транспортного засобу Toyota Rav 4 1987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ), згідно з яким право власності на цей транспортний засіб перейшло до відповідачки [PERSON] . Позивачі просили визнати цей договір недійсним. Посилаючись на те, що він суперечить ЦК України та укладений без дозволу органу опіки та піклування. Згода якого була необхідною, оскільки цим майном користувалась неповнолітня дочка померлого [PERSON] . Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтю 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Згідно з усталеною судовою практикою визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Суд зауважує, що позивачкою не було надано доказів відсутності дозволу органу опіки та піклування на відчуження спірного автомобіля Toyota Rav 4 1987, 2018 року випуску. З клопотаннями про витребування відомостей у відповідного органу опіки та піклування щодо наявності чи відсутності згоди на відчуження цього автомобіля ні позивачі, ні їх представники до суду не звертались. За таких обставин не можна вважати доведеною ту обставину, що оспорюваний правочин був вчинений відповідачами без дозволу органу опіки та піклування, а тому цей правочин не можна вважати нікчемним. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору від 16.09.2021 №8044/2021/2802490 договір купівлі-продажу транспортного засобу Toyota Rav 4 1987, 2018 року випуску,укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Проте відповідач [PERSON] , здійснивши відчуження спірного автомобіля, порушила права [PERSON] як спадкоємця майна померлого, яка не зможе отримати належну їй частку спадщини. Аналіз змісту спадкових норм свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно зберіглося і не було відчужене. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не зберіглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону [PERSON] в разі відчуження спадкового майна, має право на отримання від [PERSON] лише грошової компенсації пропорційно її частці у спадщині відповідно до ринкової вартості такого майна. Закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного права, у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем. Враховуючи наведене, суд також приходить до висновку про необґрунтованість вимог витребувати від [PERSON] автомобіль Toyota Rav 41987, 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ) та визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку від 1/2 частки цього автомобіля. При цьому з огляду на вищевикладене суд вважає, що обґрунтованою є вимога позивачки визнати за нею право власності на 1/5 частку від 1/2 частки транспортного засобу Dethleffs DB 50, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] ), оскільки цей транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідач [PERSON] не довела, що він фізично не існує. За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] визнати за нею право власності на 1/5 частку від 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних в ході будівництва будинку (фундамент - бетон, стіни - цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля - металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] та право власності на 1/5 частку від 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних в ході будівництва будинку (фундамент - бетон, стіни - цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля -металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», земельна ділянка площею 0,24 га, кадастровий номер 3221888800:34:049:0274, суд відзначає наступне. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] у 2003 році був побудований господарським способом житловий будинок, що підтверджується довідкою ОК «Садівниче товариство «Луговий» від 26.10.2023 та свідченнями свідка [PERSON] . Також свідок повідомив, що згодом будинокв 2011 році почали перебудовувати, процес перебудови тривав приблизно 2 роки. Документи, які надають право на виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] , не видавались та не реєструвались. Реконструйований будинок в експлуатацію не вводився, він розташований на земельній ділянці, власником якої є відповідач [PERSON] . З огляду на встановлені судом обставини, які знайшли своє підтвердження доказами, суд прийшов до висновку, що станом на день смерті [PERSON] цей житловий будинок вже був повністю перебудований. Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна). Крім того, слід врахувати, що будинок був побудований у 2003 році, після чого в 2011 році був перебудований. Оскільки перебудова будинку здійснювалась в період перебування [PERSON] в шлюбі з [PERSON] , то будівельні матеріали, які були використані в ході цієї перебудови є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Проте з матеріалів справи неможливо встановити обсяг фактичного збільшення домоволодіння за рахунок невід`ємних покращень (добудов чи перебудов), немає об`єктивної можливості з`ясувати, який обсяг будівельних матеріалів був придбаний подружжям та використаний при цій перебудові, тобто встановити, яка частина спірного будинку була побудована за рахунок спадкодавця та його дружини та визначити частку будівельних матеріалів, які увійшли до складу спадщини. З клопотаннями про призначення відповідних експертиз позивачі та їх представник до суду не звертались. При цьому суд вважає незмістовними та відхиляє доводи відповідачки [PERSON] щодо того, що перебудова будинку за адресою: [ADDRESS] здійснювалась виключно за її особисті кошти, а тому це майно не входить до складу спадщини. Аналіз ст.ст. 60, 71 СК дозволяє зробити висновок про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Надані [PERSON] докази зазначених висновків суду не спростовують. Суд критично оцінює доводи відповідачки щодо того, що перебудова будинку здійснювалась нею особисто за кошти, отримані при розлученні. У вересні 1997 року [PERSON] дійсно отримала грошову компенсацію від колишнього чоловіка для придбання житла у власність житла в Україні для свого постійного проживання, а вже 21.10.1997 вона придбала у власність квартиру, що підтверджується даними її декларацій про майновий стан. Докази наявності іншого джерела доходів, отриманих до шлюбу з померлим спадкодавцем [PERSON] не надала. Згідно з усталеною судовою практикою до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає. Суд вважає, що в цьому випадку подружжя [PERSON] є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі реконструкції (перетворення майна). Визнаючи при право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. [PERSON] просила визнати право власності на 1/5 частку від 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних в ході будівництва будинку (фундамент - бетон, стіни - цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля - металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Проте технічна інвентаризація будинку не проводилась, а тому у суду відсутні достовірні відомості про те, які будівельні матеріали використовувались для перебудови домоволодіння, які господарські будівлі та споруди буди добудовані подружжям та чи взагалі будувались. Крім того, вимога визнати за позивачкою право власності на результати будівельних робіт не підлягає задоволенню, оскільки поділу між спадкоємцями підлягають лише будівельні матеріали чи обладнання. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог [PERSON] визнати за нею право власності на 1/5 частку від 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних в ході будівництва будинку (фундамент - бетон, стіни -цегла, газоблоки, перекриття - бетонні, покрівля - металева), господарських будівель і споруд та результатів будівельних робіт із здійснення будівництва будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», земельна ділянка площею 0,24 га, кадастровий номер 3221888800:34:049:0274, суд відзначає наступне. Слід врахувати вищевикладені висновки суду щодо презумпції спільності майна подружжя. Отже, будівельні матеріали, використані в ході будівництва будинкугосподарських будівель і споруд за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотянівська, обслуговуючий кооператив «Сосновий бір 2016» садове товариство», є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , а тому половина цих будівельних матеріалів увійшла до складу спадщини. Судом встановлено, що будівництво цього будинку [PERSON] здійснював шляхом монтажу каркасно-щитового будинку з соснового брусу, що підтверджується копією договору від 03.09.2019 №03-09-16, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Каркасбуд монтаж». Технічна інвентаризація цього будинку також не проводилась, а тому у суду відсутні достовірні відомості про те, які будівельні матеріали використовувались для будівництва і цього домоволодіння, які господарські будівлі та споруди буди добудовані подружжям. Отже, наведене суперечить доводам позивачки, яка зазначає, що будинок побудований з бетону, цегли, газоблоків, бетонного перекриття та металевої покрівлі, оскільки суд не може достовірно встановити, з яких матерів побудований цей будинок, щоб вказати їх в судовому рішенні., Суд повторно зауважує, що вимога визнати за позивачкою право власності на результати будівельних робіт не підлягає задоволенню, оскільки поділу між спадкоємцями підлягають лише будівельні матеріали чи обладнання. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Суд оцінюючи доводи, наведені сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, відхиляє ті, які не узгоджуються із зазначеними вище висновками. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу [PERSON] не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Відповідачу [PERSON] за рахунок відповідача [PERSON] відшкодовуються витрати по оплаті судового збору за вимогу про визнання права власності на частку транспортного засобу в сумі 1211,20 грн. Решта витрат на оплату судового збору [PERSON] за рахунок відповідачів не відшкодовується. Оскільки в задоволенні решти позовних вимог їй відмовлено.

Outcome: partial