Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовнизх вимог зазначено, що 26.12.2007 [PERSON] та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" уклали кредитний договір № К163-07/Ф. За умовами Кредитного договору Позивач зобов`язався надати Відповідачу-1 кредит в розмірі 100000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,65 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.12.2010 року. В рахунок забезпечення зобов`язань по кредитному договору № К163-07/Ф від 26.12.2007 було укладено: договір поруки № 1 з поручителем [PERSON] та договір поруки № 2 з поручителем [PERSON] .. Згідно з договорами поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконай обов`язків за Кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконаня Боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. [PERSON] , своєю чергою, не виконував зобов`язання за Кредитними договорами, внаслідок чого виникла заборгованість. У зв`язку з порушенні Відповідачем-1, зобов`язань Позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. 30.10.2012 року Індустріального районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення по справі №2/0417/5658/2013, яким позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у сумі 846 300,04 грн. за кредитним договором № К163-07/Ф від 26.12.2007 року. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року, справа № 2/0417/5658/2012 не оскаржувалось та набрало законної сили, але Відповідачами не виконано та заборгованість за кредитними договорами не сплачена. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зазначає, що загальна сума трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Індустріального районним\~судом м.\~Дніпропетровська від 30.10.2012 року складає 261\~292,28\~грн.\~(три\~проценти річних\~76\~236,56\~грн.\~+\~інфляційні нарахування\~185\~055,72\~грн.). Відповідні розрахунки наведені в позовній заяві та додані до позову. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилися повторно, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв`язку із неявкою відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було укладено кредитний договір № К163-07/Ф від 26.12.2007, відповідно до умов якого банківська установа зобов`язалася надати [PERSON] кредит в розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,65 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.12.2010 року. В рахунок забезпечення зобов`язань за Кредитним договором банківська установа уклала договори поруки № 1 з поручителем [PERSON] та договір поруки № 2 з поручителем [PERSON] .. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року (справа №2/0417/5658/2013) було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у сумі 846 300,04 грн. за кредитним договором № К163-07/Ф від 26.12.2007 року та судовий збір у розмірі 3030,80 грн.. Представник позивача посилається на те, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року по справі № 2/0417/5658/2012 не оскаржувалось та набрало законної сили, однак на даний час воно не виконано, заборгованість не погашена. Наразі, позивач звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суми у розмірі 261 292,28 грн. (три проценти річних та інфляційних втрати) за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № К163-07/Ф від 26.12.2007. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі мають перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з кредитного договору від 26.12.2007, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 30.10.2012 у справі № 2/0417/5658/2012 про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь кредитора заборгованість за кредитним договором у розмірі 846 300,04 грн. Отже, судовим рішенням від 30.10.2012 у справі № 2/0417/5658/2012 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком у розмірі 846 300,04 грн. та його порушення, яке виникло на підставі кредитного договору. Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення в повному обсязі матеріали справи не містять. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 30.10.2012 у справі № 2/0417/5658/2012. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 3 % річних від суми заборгованості 846 300,04 грн. складає 76\~236,56 грн., а інфляційні втрати 185\~055,72 грн., а всього 261\~292,28 грн. Суд приймає до уваги розрахунки надані позивачем та вважає їх обґрунтованими. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі не скористались своїм правом, передбаченим ст. ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подали до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів, солідарно, на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~135,50 грн.

Outcome: approved