Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

Представник позивача ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №2442211 від 28.12.2020 року в загальному розмірі 36 512,00 грн.,судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що28.12.2020року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений Кредитний договір №2442211, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. на умовах,визначених кредитним договором, та зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму. Відповідач зі свого боку не виконала умови Кредитного договору. Укладаючи Кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». В подальшому23.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір відступлення прав вимог №65-МЛ. Згідно з умовами даного Договору відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором№2442211 від 28.12.2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відтак, сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 36 512,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 26 992,00 грн. заборгованість за процентами, 1 520,00 грн. заборгованість за комісією. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.07.2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Новобаварського районного суду міста Харкова. Відповідно до супровідного листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28.07.2025 року вказані матеріали цивільної справи направлені на розгляд до Новобаварського районного суду міста Харкова та отримані останнім 04.08.2025 року. Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Новобаварського районного суду міста Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 05.08.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судове засідання. Разом з тим, ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 24.09.2025 року клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про витребування доказів у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду наступну інформацію:чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ; чи була успішною транзакція, здійснена 28.12.2020 року на банківську карту № [NUMBER] в сумі 8 000,00 грн. з призначенням платежу «Кошти згідно договору «2442211», якщо так чи були зараховані гроші за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] , чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] . Витребувані докази надані на адресу суду. В судове засідання 09.12.2025 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача ТОВ ФК «Кредит-Капітал» подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] надала письмову заяву, в якій зазначила, що просить провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі, зазначеній у кредитному договорі та графіку кредитування. Також вказала, що новий строк кредитування і нові суми відсотків з нею не погоджувалися та новий графік нею не підписувався. Окрім того, відповідач просить зменшити суму витрат на правову допомогу, оскільки вважає її необґрунтованою та завищеною. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.12.2020року на підставі Анкети-заяви між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений Кредитний договір №2442211, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. на умовах, визначених кредитним договором, та зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (а.с 19-23). Згідно з п.п.1.1 - 1.4.Договору сума кредиту становить 8 000,00 грн., кредит надається строком на 22 дні з 28.12.2020 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 19.01.2021. Відповідно до п. 1.5.1. Комісія за надання кредиту 1 520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Пунктом 1.5.2. передбачено, що проценти за користування кредитом 2 992,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором фіксована. Відповідач [PERSON] підписала Кредитний договір №2442211 від 28.12.2020 року електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора S23865 (час відправки ідентифікатора позичальнику: 28.12.2020 року о 13:29) Зазначені обставини відповідачем на оспорюються (а.с. 24). Також, відповідачем підписано графік сплати кредитних коштів, відповідно до якого визначено: дата платежу 19.01.2021, кредит 8000,00 грн., комісія за надання кредиту 1520,00 грн., проценти 2992,00 разом 12512,00. В цьому ж графіку в п. 2 зазначено, що у випадку зміни будь-яких відомостей, зазначених у графіку розрахунків у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та\\або продовження строку повернення кредиту, позичальник доручає товариству самостійно оновити (актуалізувати) графік розрахунків шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані графіку в Особистому кабінеті позичальника на веб-сайті Товариства. Оновлений графік може (необов`язково) додатково містити відомості про пеню нараховану позичальнику. Оновлений графік, що розміщений в особистому кабінеті позичальника на веб-сайті товариства може візуально відрізнятись від поточної форми Графіку розрахунків(а.с.23 зворот). Між тим в п.7 Договору передбачено строк дії договору, порядок внесення змін, доповнень та розірвання договору. Зокрема, передбачено, що усі зміни та доповнення до цього договору вчиняються у будь-якій формі не забороненій законодавством та набувають чинності за умови, що згода позичальника виражена у відповідний спосіб (за допомогою застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором та\\або виконання дій, що вимагає товариство, зокрема, згідно розділу 5,6 Правил), окрім змін до Правил, до яких приєднується Позичальник у випадку внесення будь-яких змін у цей Договір, що потребують його згоди або підпису з використанням одноразового ідентифікатора або продовження Терміну платежу тощо. Крім того, окрема згода позичальника вимагається на внесення змін\\оновлення графіку розрахунків, що здійснюється позикодавцем самостійно з метою актуалізації відомостей про заборгованість позичальника та\\або Термін повернення кредиту та процентів у зв`язку з укладенням угоди про внесення змін до цього Договору щодо продовження строків повернення кредиту та\\або часткового погашення заборгованості згідно розділу 6 Правил та цього Договору, а також у випадках, обумовлених п.3.2.7 Договору. Пунктом 3.2.7 договору в свою чергу закріплено, що незважаючи на інші положення цього договору, позикодавець має право вносити будь-які зміни до умов кредитного договору та змінювати розмір заборгованості позичальника, у тому числі у зв`язку з реструктуризацією його зобов`язань за договором, за умови, що ці зміни не погіршують становище Позичальника як боржника за кредитним договором у порівнянні з тим, що існувало до моменту застосування змін. В даному випадку суду не надано доказів складання кредитодавцем оновленого графіка розрахунків, підписаного позичальником ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, наддавши відповідачеві кредит у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №36468445 від 28.12.2020 року (а.с. 24 (зворот)). Зазначений факт додатково підтверджується повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 07.10.2025 року, з якого вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в Банку емітовано карту № [NUMBER] та надано інформацію про успішне перерахування коштів 28.12.2020 року у розмірі 8 000,00 грн. на вказану картку (а.с. 79). Зазначені обставини в свою чергу не заперечувались відповідачем. При цьому доказів повернення кредиту та сплати процентів,згідно підписаного графіку, [PERSON] суду не надала. Складена ТОВ «Мілоан» відомість про щоденні нарахування та погашення (а.с.25) не є новим графіком, не підписана відповідачем, однак містить умови, що погіршують становище позичальника, оскільки нарахування процентів проведені після закінчення строку кредитування (після 19.01.2021 до 20.03.2021) і в збільшеному розмірі, ніж визначений в первісному графіку. При цьому посилання у відомості нарахувань на положення п.1.6 договору, які в свою чергу відсилають до п.2.2.3 договору, не спростовуються зазначений вище факт. 23.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимог №65-МЛ (а.с 26-31). Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги в тому числі і за Кредитним договором №2442211 від 28.12.2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , що вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №65-МЛ від 23.03.2021 року. Отже ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №2442211 від 28.12.2020 року. Позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу відповідача [PERSON] було надіслано письмову Претензію за вих. №20606536 від 10.07.2025 про погашення кредитної заборгованості у сумі 36 512,00 грн. без визначення складових вказаної заборгованості (а.с. 32). При цьому будь-яких інших доказів про повідомлення відповідача щодо нового строку кредитування та нової суми пені суду не надано. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З урахуванням викладеного будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, відповідально до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки в матеріалах справи на підтвердження укладення кредитного договору наявні докази, які містять всі істотні умови кредитного договору, зокрема суму кредиту, строк користування кредитом, комісію за надання кредиту і процентну ставка за користування кредитом, графік платежів, заявку та підтвердження кредитного договору підписані електронним підписом відповідача, суд вважає, що наявні підстави вважати, що відповідач підписала кредитний договір та була проінформована про всі істотні його умови і графік повернення кредиту. Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. При цьому, відповідно до положень ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. З огляду на вищевикладене, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] 28.12.2020року уклала з первісним кредитором Кредитний договір№2442211, однак не виконала його умови, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами і не заперечувалось відповідачем. Між тим суд враховує правові висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, де вказано, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В даному випадку остаточна дата погашення заборгованості визначена кредитним договором - 19.01.2021, також умовами договру визначена можливість продовження строку кредитування за сукупністю певних дій сторін договору, зокрема Кредитодавцем розміщується в особистому кабінеті Позичальника оновлений графік платежів та остаточного погашення заборгованості. Проте доказів, щодо продовження строку кредитування матеріали справи не містять, про що також зазначила у своїй заяві відповідач [PERSON] звернувши увагу, що новий строк кредитування і нові суми процентів з нею не погоджувалися та новий графік нею не підписувався. Враховуючи викладене, позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню, аз відповідача на користь позивача, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором №2442211 від 28.12.2020 року у розмірі 12 512, 00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8 000,00 грн., заборгованість за процентами 2 992,00 грн., заборгованість за комісією 1 520,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх недоведеність належними та достатніми доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги на 34,27% від заявлених в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 830,15 грн. Між тим згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 02.06.2025 року між ТОВ «Кредит Капітал» в особі Ломідзе Д.В. та Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М.І. був укладений договір про надання правової правничої допомоги і видано ордер (а.с. 34, 36). Позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 7 000,00 грн., яка відповідає детальному опису наданих послуг і акту наданих послуг, підписаному клієнтом та адвокатом і наданим суду (а.с.35). Відповідачем [PERSON] подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (на 34,27%), і відповідно відмовою в задоволення позову на 65,73 % приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь відповідача пропорційно розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, тобто в сумі 2 398,90 грн., які вважає співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг. На підставі викладеного та

Outcome: partial