Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Коллекшн» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 6 773,00грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.03.2020р. між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір №3042117335/265976, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором R67011 (17.03.2020). Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту становить 2 000,00 грн., строк кредитування 10 днів; процентна ставка 1,85 відсотків за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована; кінцевий термін погашення кредиту - 26.03.2020року. На банківську картку позичальника 17.03.2020 року було перераховано кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн. 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір відступлення прав вимоги №1-31/05/21 від 31.05.2021 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3042117335/265976 від 17 березня 2020 року. 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення прав вимоги №1-03/06/2021 від 31.05.2021 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3042117335/265976 від 17 березня 2020 року. Позивач зазначає, що відповідач станом на 26.05.2025 має заборгованість перед ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн», яка становить 6 773,00 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 2 000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами - 4 773,00 грн., яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.11.2025 до суду надійшла заява представника позивача про компенсацію судових витрат на правову допомогу. У заяві позивач просить стягнути з [PERSON] 10500 грн. витрат на правову допомогу. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позову просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним. 17.03.2020р. між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №3042117335/265976, згідно з умовами якого Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором (п. 1.1 договору). На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» надало: кредитний договір №3042117335/265976 від 17 березня 2020 року; довідку про ідентифікацію, виписку з особового рахунка за кредитним договором. Відповідно до п. 1.4. договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми Кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника. Відповідно до п. 1.2. кредит надається строком на 10 днів, тобто до 26.03.2020. Строк дії договору 10 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% річних від суми кредиту з розрахунку 1,85% на добу. Тим процентної ставки - фіксована. У п. 2.3 договору сторони передбачили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Договір про надання кредиту № 3042117335/265976 від 17.03.2020 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором R67011 (17.03.2020). 17.03.2020 позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід» про здійснення переказу коштів на карту [NUMBER] . 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір відступлення прав вимоги №1-31/05/21 від 31.05.2021 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3042117335/265976 від 17 березня 2020 року. 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення прав вимоги №1-03/06/2021 від 31.05.2021 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3042117335/265976 від 17 березня 2020 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, сума заборгованості за договором №3042117335/265976 від 17.03.2020 року за період з 17.03.2020 по 26.05.2025 складає 6 773,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2 000,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками - 4 773,00 грн. Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості від 27.05.2025р. Доказів того, що відповідач здійснив оплату заборгованості матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З наявних матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн. Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Так, звертаючись до суду із позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Коллекшн» надало належні та допустимі докази укладення [PERSON] кредитного договору №3042117335/265976 від 17 березня 2020 року. [PERSON] отримав кредит за договором № 3042117335/265976 , проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Коллекшн» заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 2000 грн.. Позивач також просив стягнути з відповідача 4773,00 грн. відсотків, які нарахував первісний кредитор ТОВ «ГоуФінГоу». Дана сума відображена як сума несплачений відсотків у Реєстрах боржників до договорів факторингу. При цьому, у розрахунку заборгованості Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дебт Коллекшн» зазначає, що не здійснювало нарахування відсотків, пені та комісії. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За умовами договору про надання фінансового кредиту №3042117335/265976 від 17.03.2020 кредитні кошти надавалися до 26.03.2020. Отже, ТОВ «ФК «ГоуФінГоу» мала право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 17 по 26 березня 2020 р. Сума відсотків за цей період становить 370 грн. Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача. Позивач у розрахунках заборгованості зазначає про нарахування відсотків за період до укладення договору факторингу 31.05.2021, зважаючи на те, що кредитний договір діє до повного його виконання (п.2.3. договору). Втім, у п.3.3.3. договору сторони передбачили, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього для терміну повернення кредиту, зазначеного у графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Доказів про те, що проценти були сплачені та кредитування продовжене на умовах, визначених договором, в матеріалах справи немає. Відтак, суд не вбачає підстав для висновку, що строк кредитування було продовжено та кредитор мав право після 26.03.2020 нараховувати відсотки у розмірі, встановленому договором. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягнення заборгованості по тілу кредиту 2000 грн. та зі сплати відсотків 370 грн., а всього 2370,00 грн. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: акт про отримання правової допомоги, доказ оплати правової допомоги. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №7901 від 24.07.2025. Позивач просив стягнути 6773,00 грн., суд дійшов висновку про доведеність вимог на суму 2370 грн., тобто задовольнив позов на 35 %. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 35% від сплаченого судового збору, тобто 847,84 грн., та 35% від суми витрат на правову допомогу, тобто у розмірі 3675 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial