Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 03 листопада 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. 2. В обґрунтування позову зазначено, що 10 лютого 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0684239946. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача. Відповідно до умов договору позики, позичальнику надано кредит в розмірі 4000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Пропозиція (оферта) на отримання 1 траншу згідно заявки-анкети № 2628594816 від 02.03.2020 р. в рамках договору про надання позики № 0684239946 від 10.02.2020 р підписано позичальником 10 лютого 2020 р. електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21 у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило позивачу право вимоги до відповідача. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023 у відповідності до умов якого, ТОВ «Вердикт капітал» відступило позивачу право вимоги до відповідача. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до [PERSON] . Заборгованість відповідача за договором № 0684239946 від 10 лютого 2020 року становить 79319,93 грн, однак, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 53139,93 грн., з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 49139,93 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Коллект Центр», позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. З огляду на вищевикладене, ТОВ «Коллект Центр» просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 53139,93 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті на 20 листопада 2025 року, у зв`язку із неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 08 грудня 2025 року. 4. У судове засідання представник позивача ТОВ «Коллект Центр» не з`явився, при цьому в позовній заяві міститься клопотання, згідно якого останній просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. 5. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Згідно довідок «Укрпошти» усі поштові конверти із повістками про виклик відповідача у судові засідання, повернулися до суду у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Тому суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280\~ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання, не подала відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. 6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 7. Судом встановлено, що 10 лютого 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0684239946. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача. Умови договору відповідають змісту Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka» (Розділ ІІ). 8. 02 березня 2020 року відповідач звернулась до ТОВ «Інфінанс» із заявкою-анкетою на отримання третього траншу кредиту, в якій просила надати їй кредит в розмірі 4000,00 грн., строком на 30 днів, шляхом перерахування коштів на її платіжну картку № [NUMBER] . 9. 02 березня 2020 року ТОВ «Інфінанс» направило відповідачу пропозицію надання 3 траншу кредиту згідно заявки-анкети № 2628594816 від 02 березня 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0684239946 від 10 лютого 2020 р. (оферта). Акцепт оферти відповідачем здійснено 02 березня 2020 р. Основні умови кредиту (траншу): розмір кредиту 4000,00 грн; строк користування кредитом 30 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2100,00 грн; реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%. 10. Згідно листа за вих. № 10666_25708142135 від 08.07.2025 р, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомляє, що відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-17/08-04, було успішно перераховано кошти на платіжку картку клієнта 02.03.2020 р. на суму 4000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 4997600. 11. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 0684239946 від 10 лютого 2020 року, складеного ТОВ «Інфінанс» заборгованість [PERSON] становить: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 35539,43 грн .- заборгованість за відсотками. Окрім того, встановлено, що відповідач 10.02.2020 р. отримала перший транш кредиту в розмірі 1400,00 грн., 22.02.2020 р. отримала другий транш кредиту в розмірі 2000,00 грн. Вищевказані кредитні кошти за першими двома траншами були сплачені відповідачем в повному обсязі. 02.03.2020 р. відповідачем отримано третій транш в розмірі 4000,00 грн., який остання не сплатила та на який утворилась заборгованість. 12. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21 у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до відповідача. 13. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 14-07/21 від 14 липня 2021 року, від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 0684239946 в сумі 38999,93 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 34999,93 грн. заборгованість по процентах. 14. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість [PERSON] після відступлення права вимоги становить 77149,93 з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 34999,93 грн. -заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 38140,00 грн. - нараховані відсотки згідно кредитного договору. З даного розрахунку вбачається, що відсотки в розмірі 1,75 % денних нараховувались з 14 липня 2021 року по 09 січня 2023 року. 15. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (Первісний кредитор) та ТОВ «Коллект центр» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за № 10-01/2023. 16. Відповідно до положень п.п. 2.1., 5.1, 5.2 договору про відступлення прав вимоги, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках за № 1 та за № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами позики. 17. Первісний кредитор зобов`язаний передати Новому кредитору реєстри боржників та документацію на умовах та в порядку визначеному цим договором. Первісний кредитор має право передати документацію, в тому числі у вигляді копій договорів. При цьому, умови передачі документації будуть вважатись виконаними. 18. Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді (Додаток №4). Згідно положень п.п. 7.1, 7.2 договору про відступлення прав вимоги, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за договорами позики Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти в розмірі 5312491,59 грн. Ціна договору сплачується Новим кредитором Кредитору в будь-який передбачений законодавством спосіб протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору. 19. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 0684239946 в сумі 77149,93 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 73149,93 грн заборгованість за нарахованими процентами. 20. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр», загальна заборгованість [PERSON] становить 75319,93 грн. Нарахування відсотків в розмірі 1,75% здійснювалось з 10 січня 2023 року по 09 лютого 2023 року. ІV. Оцінка Суду. 21. Відповідно до вимог статті 2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 22. У відповідності до частини другої статті 11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 23. Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 24. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 25. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 26. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 27. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. 28. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. 29. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). 30. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 31. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 32. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) 33. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 34. Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. 35. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. 36. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 37. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 38. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 39. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 40. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). 41. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 42. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). 43. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 44. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). 45. Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 46. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. 47. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 48. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 49. Верховний Суд у постанові № 561/77/19 від 16 грудня 2020 року вказав, що із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 50. Судом встановлено, що 10 лютого 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0684239946. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 0d4d7s надісланий останній на її мобільний номер телефону. З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з правилами надання коштів у позику, подальше укладення електронних договорів кредиту на сайті є неможливим. Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19. Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 4000,00 грн. (третій транш) підтверджується копією листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 10666_25708142135 від 08.07.2025 р., відповідно до якого, вбачається, що на платіжку картку клієнта [NUMBER] , 02.03.2020 р. було успішно перераховано кошти в сумі 4000,00 грн., номер транзакції в системі iPay.ua 4997600. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 10 лютого 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0684239946 в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Надаючи правову оцінку кредитному договору суд приходить до висновку про його укладення в електронній формі у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором 0d4d7s, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах. 51. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 52. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 53. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.\~1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 54 Судом встановлено, що 10 лютого 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0684239946. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача. Так, у наданому позивачем Договорі № 0684239946 від 10 лютого 2020 року, вказувалося про те, що термін кредиту 30 календарних днів. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 735 грн., максимальна відсоткова ставка 1,75%. Саме ця інформація міститься у документах, які складають собою Договір, з якими ознайомилась та зрозуміла позичальник. Іншої інформації щодо розрахунку вартості більше ніж на 30 днів, із зазначенням графіку сплати процентів за користування кредиту та суми процентів, матеріали справи не містять. 02 березня 2020 року ТОВ «Інфінанс» направило відповідачу пропозицію надання 3 транщу кредиту згідно заявки-анкети № 2628594816 від 02 березня 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0684239946 від 10 лютого 2020 р. (оферта). Акцепт оферти відповідачем здійснено 02 березня 2020 р. Основні умови кредиту (траншу): розмір кредиту 4000,00 грн; строк користування кредитом 30 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2100,00 грн.; реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%. З розрахунку заборгованості вбачається, що згідно строку користування кредитом в межах 30 днів первісним кредитором здійснювалось нарахування відсотків за ставкою 1,75% денних. Відповідно до ч. 8 ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, при вирішенні спірних правовідносин суд зауважує на необхідності застосування положення contra proferentem (з лат. - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст.\~637\~ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». «Contra proferentem" (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Тобто, «contra proferentem» має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: «contra proferentem» має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; «contra proferentem» спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); «contra proferentem» застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22\~листопада 1996року\~№543/96-В\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а саме: 4000,00 грн. - тіло кредиту, 30 днів - строк кредиту, 2100,00 грн. - розмір відсотків за Договором, а не завуальованими, неясними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, до стягнення з відповідача на користь нового кредитора - позивача підлягають тільки 4000,00 грн. - тіло кредиту, та 2100,00 грн. - нараховані відсотки. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, а також те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення із останньої в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0684239946 від 10 лютого 2020 року в розмірі 6100,00 грн. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 55. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 276,15 грн. (11,48%) 56. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). 57. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. 58. Частиною 1 статті 134\~ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 59. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України). 60. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 61. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 62. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 63. Пунктом 9 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 64. Відповідно до статті 19\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. 65. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 66. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 67. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 68. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 69. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 70. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137\~ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 71. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). 72. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 73. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 74. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). 75. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 76. Частиною 8 статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 77. З огляду на зазначене, слід виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. 78. Судом встановлено, що 01 липня 2024 року між ТОВ «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024, відповідно до умов якого, адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги, зокрема: надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Згідно п. 4.1 вказаного Договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Як вбачається з заявки на надання юридичної допомоги № 2627 від 01 вересня 2025 року, ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання наступних правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] : надання усної консультації 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 12000,00 грн. Відповідно до витягу з акту № 14 від 30 вересня 2025 року про надання юридичної допомоги, АО «Лігал Ассістанс» надано ТОВ «Коллект Центр» наступні послуги по клієнту [PERSON] : надання усної консультації 4000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 12000,00 грн. Разом 16000,00 Таким чином, позивачем надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді. 70. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Разом з тим, відповідач [PERSON] до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не зверталась. 80. Суд зазначає, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 81. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. 82. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 83. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. З урахуванням висновків Верховного Суду та правових висновків Великої Палати Верховного Суду з указаного процесуального питання, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 1492,40 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) підлягають стягненню з відповідача. З цих підстав,

Outcome: partial