Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

У Шевченківському районному суді міста Дніпра перебуває позовна заява [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Регіональна товарна біржа «Юго-Восток», про визнання права власності. Позивач просить: визнати право власності на житлове приміщення квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позивачка, представник позивачки у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Третя особа - Регіональна товарна біржа «Юго-Восток», у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, пояснень щодо позову не надала. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Позивачка [PERSON] , представник позивачки адвокат Сакун В.А. позов обґрунтовує тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1998, укладеному на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» придбала квартиру за адресою [ADDRESS] . Наразі, вчинити будь-які дій з вказаною квартирою неможливо, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 24 червня 1998 року на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено Договір № 70 купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Квартира належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого ВО «Красноармійськвугілля» 20.02.1995р., зареєстрованого у БТІ м.Димитрова у реєстровій книзі № 6р за реєстровим № 45. Квартира продана за 800 грн., які отримані продавцями до підписання даного договору. В п. 11 договору зазначено, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Висновки суду. Спірна угода укладена в 1998 році. Отже, на правовідносини щодо її укладення поширюється чинний на той час Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Відповідно до ст.\~153\~ЦК Української\~РСР 1963\~року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідності до ст.227\~ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48\~цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 цього Кодексу). Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до частини 1 Закону України\~"Про\~товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно з ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"). Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ „Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу квартири за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Відповідно до абз.3 п.2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст.15\~Закону України\~"Про\~товарну біржу" та ст.277\~ЦК Української\~РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування ст.15\~Закону України\~"Про\~товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст.\~47\~ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства - а саме ст.\~204\~ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Судом встановлено, що під час вчинення спірного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу частки квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. Отже, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру. Так, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу не спростовані та свідчать про те, що позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем нерухомого майна. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за нею право приватної власності на житлове приміщення квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved