Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

13.03.2025 [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ в.о. ректора Черкаського державного технологічного університету А. Гончарова № 39-с від 03.02.2025 в частині відрахування його [PERSON] зі складу здобувачів вищої освіти у зв`язку з порушенням вимог до зарахування; - зобов`язати Черкаський державний технологічний університет поновити на навчанні [PERSON] до складу здобувачів вищої освіти на денну форму навчання, спеціальність 125 Кібербезпека та захист інформації, освітньо-наукова програма «Кібербезпека»; - стягнути з Черкаського державного технологічного університету судові витрати. Позовні вимоги мотивував тим, що він був зарахований на навчання до Черкаського державного технологічного університету з 03.10.2024 для здобуття ступеня доктора філософії, факультет «Інформаційних технологій і систем», спеціальність 125 «Кібербезпека та захист інформації», денна, платна форма навчання. 08.10.2024 між ним та ректором Черкаського державного технологічного укладено Договір № 28 про надання освітніх послуг, який є невід`ємним додатком до Договору про навчання у закладі вищої освіти № 062/24-04 від 29.08.2024. Наказом в.о. ректора університету № 39-с від 03.02.2025 його - [PERSON] , відраховано зі складу здобувачів вищої освіти першого року навчання (закінчення навчання 31.08.2028) освітньо-наукового рівня денної форми навчання, у зв`язку з порушенням вимог до зарахування. Однак, зазначена у наказі підстава для відрахування («порушення вимог до зарахування»), не передбачена вичерпним переліком підстав для відрахування здобувачів вищої освіти, визначеним частиною 1 статті 46 Закону України «Про вищу освіту». ?Наказ про відрахування не містить посилань на докази, якими б підтверджувався факт порушення вимог до зарахування, а він не отримував жодного повідомлення про вчинені ним порушення. Крім того, університетом була порушена процедура відрахування, оскільки рішення про відрахування не було погоджено зі студентською радою факультету кібербезпеки та захисту інформації, що є обов`язковою вимогою відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про вищу освіту». Таким чином, позивач вважав, що університет, видаючи наказ, діяв у спосіб та на підставах, не встановлених законом, чим порушив його (позивача) право на отримання вищої освіти, закріплене Конституцією України. ?З огляду на викладене, позивач просив визнати наказ протиправним, скасувати його та поновити його на навчанні. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.03.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 09.04.2025 від представника відповідача ректора ЧДТУ Григора О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що підставою для відрахування позивача стало порушення вимог до зарахування в 2024 році вступників для здобуття вищої освіти доктора філософії на денній формі навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб, зокрема, пункту 1 частини 1 наказу МОНУ від 24.06.2024 № 910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача вищої освіти у 2024 році». За цим наказом, університет не мав права приймати на навчання осіб за кошти фізичних або юридичних осіб (за винятком категорій осіб, визначених\~Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). При вступі до університету позивачем було долучено до матеріалів особової справи копію посвідчення про прописку до призовної дільниці № 7777, виданого [INFO] 05.02.2016. Жодних інших документів, що задовольняли б вимоги визначені наказом надані не були. Наказом визначено порядок підтвердження вже наявного права на відстрочку або інших підстав для зарахування, а саме: засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Порталу Дія) або шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиною державною електронною базою з питань освіти). Відповідно, сам факт підтвердження права на відстрочку або інших підстав для зарахування мав здійснюватися або засобами Порталу Дія, або шляхом електронної взаємодії між реєстрами. Тобто, процедура щодо зарахування, яка була визначена Наказом, не мала реальних механізмів щодо її реалізації. Відповідно не є можливим стверджувати, що позивач надав належне підтвердження того, що він належав до виняткової категорії вступників, яким дозволено навчатися за контрактом, оскільки самим наказом МОНУ не передбачено необхідності здійснення подачі того чи іншого документу, а передбачено саме підтвердження через відповідні засоби. В ситуації, що склалася, університет не мав іншого законного виходу, окрім як відрахувати здобувача вищої освіти у зв`язку з порушенням встановлених вимог до зарахування. Водночас, попри ситуацію з відрахуванням з денної форми навчання, позивач може продовжити навчання на заочній формі навчання за тією ж самою освітньою програмою, що дозволило б закінчити навчання в аспірантурі та отримати відповідний науковий ступінь. Університет не стверджує, що саме позивачем було допущено порушення при зарахуванні. Також зазначив, що закон не встановлює форми або структури наказу про відрахування, а сам факт наявності рішень уповноважених комісій та відповідних службових документів достатній для обгрунтування законності такого рішення, особливо з урахуванням їх належного оформлення та долучення до матеріалів справи. Підставою для прийняття рішення про відрахування стали висновки, оформлені у встановленому порядку, а саме: протокол засідання комісії з перевірки виконання вимог до зарахування вступників № 1 від 03.02.2025, службова записка голови комісії з перевірки виконання вимог до зарахування вступників № 50-Ф від 03.02.2025. Зазначені документи є належними доказами виявленого порушення порядку зарахування, були оформлені в рамках внутрішньої перевірки, стали підставою для видання наказу про відрахування відповідно до пункту 6 частини 1 статті 46 Закону України «Про вищу освіту». Таким чином, наказ про відрахування ґрунтується на законних підставах та відповідних внутрішніх документах. Твердження позивача про необхідність погодження відрахування здобувача вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня доктор філософії з студентським самоврядуванням закладу вищої освіти є хибними, зважаючи на положення пункту 1 частини 6 статті 40, частини 7 статті 41, пункту 2 частини 1 статті 52, частини 1, 2 статті 62 Закону України «Про вищу освіту». Згідно з зазначеними положеннями аспіранти (здобувачі вищої освіти ступеня доктора філософії) відносяться до категорії здобувачів вищої освіти, що навчаються у закладі вищої освіти, а відповідно погодження про відрахування таких здійснюється з науковим товариством студентів, аспірантів, докторантів та молодих вчених, відповідно до статті 41 Закону України «Про вищу освіту». В той же час, дійсно, статтею 40 Закону України «Про вищу освіту» визначається, зокрема, обов`язковість погодження відрахувань студентів, які с іншою категорією здобувачів вищої освіти, з органами студентського самоврядування. При видачі наказу № 39-С від 03.02.2025 такий було погоджено з головою такого наукового товариства. Відповідно, Університетом було дотримано обов`язкових процедур попереднього погодження з органом визначеним профільним законом щодо відрахування позивача. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Сененко К.В. підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Гарбазей Д.О. заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові докази,\~наявні у\~матеріалах справи,всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у місті Луганськ, є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України та довідкою переселенця. Із посвідчення про приписку до призовної дільниці № 7777 вбачається, що призовник 1999 року народження [PERSON] приписаний до призовної дільниці [INFO] . 02.08.2024 [PERSON] звернувся до ЧДТУ із заячвою, в якій просив допустити його до участі в конкурсному відборі на навчання за денною формою здобуття освіти для здобувачів ступеня доктора філософії за спеціальністю 125 Кібербезпека та захист інформації. 03.10.2024 [PERSON] на підставі Правил прийому до ЧДТУ у 2024 році та рішення приймальної комісії від 03.10.2024, оформленим протоколом № 34, був зарахований з 03.10.2024 студентом першого курсу денної форми навчання за освітньо-науковим ступенем доктора філософії за спеціальністю 125 Кібербезпека та захист інформації освітньо-науковою програмою Кібербезпека, що підтверджується витягом з наказу № 526-с від 03.10.2024. Між ЧДТУ\~та [PERSON] був укладений Договір № 062/24-04 від 29.08.2024 про навчання у закладі вищої освіти та Договір № 28 від 08.10.2024 про надання освітніх послуг, відповідно до яких навчання позивача мало здійснюватись на платній основі. Наказом Черкаського державного технологічного університету № 39-с від 03.02.2025 [PERSON] з 03.02.2025 відраховано зі складу здобувачів вищої освіти у зв`язку з порушенням вимог до зарахування. Підставою для видачі вищезазначеного наказу став протокол засідання комісії з перевірки виконання вимог до зарахування вступників № 1 від 03.02.2025, службова записка голови комісії з перевірки виконання вимог до зарахування вступників № 50-ф від 03.02.2025. Протоколом засідання комісії з перевірки виконання вимог до зарахування вступників (наказ від 27.01.2025 № 23/03-03) № 1 від 03.02.2025 визнано встановленим порушення вимог до зарахування в 2024 році вступників для здобуття вищої освіти ступеня доктора філософії на денній формі навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб, зокрема п. 1. ч. 1 наказу МОН України від 24.06.2024 № 910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача вищої освіти у 2024 році» в частині підтвердження права на вступ до ЧДТУ засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Портал Дія) або шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиною державною електронною базою з питань освіти. Рекомендовано ректору ЧДТУ відрахувати здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії в зв`язку з порушенням вимог до їх зарахування, встановленим, зокрема в [PERSON] , здобувача вищої освіти першого року навчання (закінчення навчання 31.08.2028) освітньо-наукового рівня денної форми навчання (спеціальністю 125 Кібербезпека та захист інформації, освітньо-наукова програма «Кібербезпека», навчання за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб. Рекомендовано ректору ЧДТУ припинити (розірвати) зі здобувачами вищої освіти ступеня доктора філософії, зазначених у п. 2 цього протоколу, договори про надання освітніх послуг (підстава п. 5.4.5) та договори про навчання в закладі вищої освіти (підстава -п. 5.3.5). Позивач не погоджується з наявністю правових підстав для його відрахування з навчання, у внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. Таким чином між сторонами наявний спір щодо правомірності здійснення відповідачем відрахування позивача з навчання, який регулюється нормами Закону України «Про вищу освіту», умовами укладених між сторонами договорів та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про вищу освіту» кожен має право на вищу освіту. Громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних закладах вищої освіти на конкурсній основі, якщо певний ступінь вищої освіти громадянин здобуває вперше за рахунок коштів державного або місцевого бюджету/кошти фізичних або юридичних осіб, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень. Абзацом 1 частини 6 статті 5 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що доктор філософії - це освітній і водночас науковий ступінь, що здобувається на третьому рівні вищої освіти на основі ступеня магістра. Ступінь доктора філософії присуджується разовою спеціалізованою вченою радою закладу вищої освіти або наукової установи за результатами успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньо-наукової програми та публічного захисту дисертації у разовій спеціалізованій вченій раді. Відповідно до абзацу 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про вищу освіту» третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності розв`язувати комплексні проблеми в галузі професійної та/або дослідницько-інноваційної діяльності. На виконання частини 2 статті 64 Конституції України, пункту 1 частини 3 статті 3, абзацу 5 частини 1 статті 4, підпункту 22, абзацу 1 підпункту 23 пункту 2 розділ XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту», абзацу 2 частини 3 статті 57-1 Закону України «Про освіту», статті 17 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», абзацу 6 частини 1 статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», пункту 8 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630, 24.06.2024 Міністерством освіти та науки України був виданий наказ № 910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача вищої освіти у 2024 році» (далі - Наказ № 910). Абзацом 1 пункту 1 Наказу № 910 у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, тобто, станом на день прийому заяви, проведення конкурсного відбору, укладання договорів про навчання між закладом вищої освіти та позивачем як вступником, та зарахування [PERSON] на навчання для здобуття третього рівня вищої освіти, було передбачено, що тимчасово до 01.01.2025 призупинено прийом заяв, проведення конкурсного відбору, укладання договорів про навчання між закладом вищої освіти та вступником, та зарахування на навчання для здобуття третього (освітньо-наукового, освітньо-творчого) рівня вищої освіти та в асистентуру-стажування на денну або дуальну форми здобуття освіти за кошти фізичних та юридичних осіб (крім вступників з числа осіб, визначених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за умови підтвердження відповідного права засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Порталу Дія) або шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиною державною електронною базою з питань освіти). Аналіз змісту положень пункту 1 Наказу № 910 свідчить, що відповідним актом встановлено заборону на період дії режиму воєнного стану на зарахування на навчання на денну або дуальну форми здобуття третього рівня освіти за кошти фізичних чи юридичних осіб для вступників, які не відносяться до кола осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Додатково Наказом № 910 визначено перелік засобів, за допомогою яких підтверджується наявність у вступника права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач при вступі на навчання для здобуття третього рівня освіти не досяг 25-річного віку, тобто був призовником, а не військовозобов`язаним, тому не надавав відповідачу документів для підтвердження наявності в нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. В той же час, суд звертає увагу, що положення Наказу № 910 передбачали виключний перелік осіб, які можуть вступати на навчання для здобуття третього рівня освіти, а також виключний перелік засобів, за допомогою яких підтверджується наявність у вступника права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначаючи, що наявність відповідного права підтверджується засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Порталу Дія) або шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиною державною електронною базою з питань освіти). Разом з тим, сторони визнають ту обставину, що станом на день виникнення спірних правовідносин, тобто, станом на день прийому заяви, проведення конкурсного відбору, укладання договорів про навчання між закладом вищої освіти та позивачем як вступником, та зарахування [PERSON] на навчання для здобуття третього рівня вищої освіти, правовий механізм підтвердження відповідного права засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Порталу Дія) або шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиною державною електронною базою з питань освіти, не функціонував, а відповідно будь-хто із осіб, які бажали у 2024 році бути зарахованими на навчання для здобуття третього рівня вищої освіти, не могли виконати положення абзацу 1 пункту 1 Наказу № 910. Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що Наказ № 910, який за своєю правовою сутністю є нормативно-правовим актом регуляторного характеру, передбачав обмеження права на освіту для військовозобов`язаних осіб та передбачав механізм подолання такого обмеження у спосіб, який не міг бути реалізований станом на момент подання позивачем документів до ЧДТУ для вступу на навчання для здобуття третього рівня освіти. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Конституційний Суд України у рішенні № 10-р/2020 від 28.08.2020 наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. Статтею 151-2 Конституції України передбачено, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України у сфері освіти» у пункті 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту» підпункт 23 викладено у такій редакції: «у 2022, 2023, 2024 роках прийом на навчання для здобуття вищої освіти здійснюється в особливому порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, без дотримання вимог цього Закону». Разом з тим, Закон України «Про внесення змін до деяких законів України у сфері освіти» не встановлює жодних обмежень прав громадян щодо здобуття вищої освіти, в тому числі і здобуття третього рівня вищої освіти, зокрема, у 2024 році. З огляду на викладене суд доходить висновку, що застосування відповідачем до спірних правовідносин (прийняття наказу про відрахування з 03.02.2025 позивача) положень Наказу № 910 суперечить як положенням статті 1, 3, 6, 8, 19, 53, 64 Конституції України, так і рішенню Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020, що є обов`язковим до виконання згідно положень статті 151-2 Конституції України. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. В той же час, визначена Наказом № 910 процедура подолання обмежень права на освіту для вступників на навчання для здобуття третього рівня освіту, яка не мала реального механізму її реалізації, суперечить принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, адже, враховуючи наведене вище, створюється ситуація непередбачуваності щодо врегулювання правовідносин щодо здобуття освіти у 2024 році. Отже, оскільки, станом на серпень 2024 року, тобто час, коли позивач подав заяву до ЧДТУ, правовий механізм подолання обмежень, передбачених Наказом № 910, для вступників на навчання для здобуття третього рівня освіти був відсутній та не функціонував з причин, що не залежали як від волі позивача, так і відповідача, то суд доходить висновку, що ЧДТУ правомірно зарахував позивача з 03.10.2024 студентом 1 курсу денної форми навчання за освітньо-науковим ступенем доктора філософії за кошти фізичних та/або юридичних осіб. Окремо суд звертає увагу, що Наказ № 910 був предметом судового оскарження за результатом якого Київський окружний адміністративний суд ухвалив рішення від 21.05.2025 у справі № 320/37685/24, яким визнав протиправним та нечинним наказ Міністерства освіти і науки України від 24.06.2024 № 910 «Про деякі особливості набуття та поновлення статусу здобувача освіти». Зазначені обставини підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, що є загальнодоступним, а відтак не підлягають доказуванню. Крім того суд вважає за необхідне також звернути увагу учасників справи на доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), що базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Такий висновок щодо застосування означеної доктрини викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 в справі № 567/3/22, що застосовується судом з метою виконання положень частини 4 статті 263 ЦПК України. У даному випадку, позивач, звернувшись до відповідача із заявою заяву про допуск до участі в конкурсному відборі на навчання разом із всіма необхідними документами, пройшовши успішно конкурсний відбір, уклавши із відповідачем договори про навчання між закладом вищої освіти та позивачем як вступником, був визнаний відповідачем таким, що повністю відповідає Правилам прийому до Черкаського державного технологічного університету у 2024 році наслідком чого стало зарахування позивача з 03.10.2024 студентом 1 курсу денної форми навчання за освітньо-науковим ступенем доктора філософії за кошти фізичних та/або юридичних осіб, що підтверджується витягом з наказу ЧДТУ № 526-с від 03.10.2024. У зв`язку із означеними юридично значимими діями відповідача, його ж дії щодо відрахування позивача з 03.02.2025 на підставі наказу ЧДТУ № 39-с від 03.02.2025, в основу якого покладено не дії/бездіяльність позивача, а саме дії щодо зарахування, вчинені працівником відповідача, на переконання суду, свідчить про суперечливу поведінку ЧДТУ у спірних правовідносинах. Тобто у конкретному випадку відповідач діяв недобросовісно, всупереч своїй попередній поведінці, що і зумовлює застосування судом до спірних правовідносин доктрини venire contra factum proprium. Таким чином, встановлені судом обставини та докази, що їх підтверджують, дають підстави суду для висновку про протиправність наказу ЧДТУ від 03.02.2025 № 39-с у частині відрахування позивача зі складу здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії першого року навчання денної форми навчання, а відповідно і про скасування зазначеного наказу у відповідній частині. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на викладені вище норми матеріального та процесуального права, беручи до уваги встановлення судом протиправності оскаржуваного позивачем наказу у відповідній частині, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування спірного наказу ЧДТУ у частині, що стосується порушених прав позивача. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ефективним у конкретному випадку буде такий спосіб захисту порушеного права позивача як поновлення позивача на навчанні у ЧДТУ. У зв`язку із викладеним суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а відтак позов підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому при вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що в даному випадку позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved