Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» Столітній М.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив,\~що 24.06.2024\~між ТОВ\~«Слон Кредит»\~та [PERSON] \~в електронному\~вигляді з\~використанням електронного\~підпису укладено\~договір про\~надання споживчого\~кредиту №1677133,\~на умовах\~якого ТОВ\~«Слон Кредит»\~надав Споживачу\~кредит у\~гривні,\~а Споживач\~зобов`язався одержати\~та повернути\~кошти кредиту,\~сплатити проценти\~за користування\~ним та\~виконати інші\~обов`язки,\~передбачені Договором.\~Сторони погодили\~наступні умови\~договору:\~п.\~1.3.\~тип кредиту\~ кредит,\~сума кредиту\~складає 5500\~грн.,\~п.\~1.4.\~Договору строк\~кредиту 352\~днів:\~з 24.06.2024\~по 11.06.2025.\~Періодичність платежів\~зі сплати\~процентів -\~кожні 16\~днів.\~ТОВ «Слон\~Кредит» надає\~кредит у\~безготівковій формі\~шляхом їх\~перерахування на\~поточний рахунок\~Споживача,\~уключаючи використання\~реквізитів платіжної\~картки № [NUMBER] ,\~яку Відповідачем\~вказано особисто\~під час\~укладання Договору.\~Відповідно до\~зазначених вище\~умов Договору,\~ТОВ «Слон\~Кредит» свої\~зобов`язання\~перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 5500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 24 грудня 2024 року ТОВ «Слон Кредит» на підставі Договору факторингу №24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Враховуючи зазначене, до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 1677133 від 24.06.2024. При цьому загальна сума заборгованості склала 23347,5 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 5500 грн., заборгованості за процентами первісному кредитору за період з 24.06.2024 по 24.12.2024 15097,5 грн., штрафні санкції 2750,00грн. В межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 25.12.2024 по 11.06.2025 здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 13 942,50 грн. Загальний розмір заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами, якій позивач просить стягнути з відповідача становить 29 040,00 грн. Посилаюсь на викладені обставини, представник позивача просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість в зазначених вище розмірах, окрім штрафних санкцій. Також, представник позивача просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді від 03.09.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано у АТ «Універсал Банк» докази. 15.10.2025 на виконання ухвали суду, від АТ «Універсал Банк» надійшла витребовувана інформація. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував, про що зазначив у прохальній частині позову. Відповідач до суду двічі не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 24.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір №1677133 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», на умовах якого товариство надає кредит споживачу у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до умов договору, сума кредиту складає 5 500,00 грн., тип кредиту кредит (п.1.3.), строк кредиту 352 дні, тип процентної ставки фіксована (п.1.5.), стандартна процента ставка становить 1,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту (п.1.5.1.). Згідно з п.2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Додактвом № 1 до Договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якої останнім днем кредитного договору є 11.06.2025. Судом також досліджений паспорт споживчого кредиту, який дублює істотні умови кредитного договору, щодо розміру кредиту, строку кредитування, тощо, а також офіційні правила програми лояльності ТОВ «Слон Кредит» для споживачів по продукту «Комфортний». Кредитний договір №1677133 від 24.06.2024 укладений в електронному вигляді та підписаний відповідачем [PERSON] шляхом введення одноразового ідентифікатора В769. Відповідачу 24.06.2024 надані кредитні кошти у безготівковій формі в розмірі 5500,00 грн. шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , яка емітована на ім`я [PERSON] , що підтверджується інформацією, наданою АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду. Свої зобов`язання за договором відповідач виконував неналежним чином, у зв`язку із чим станом на 24.12.2024 утворилась заборгованість у загальному розмірі 23347,50 грн., з яких: 5500,00 грн. сума заборгованості за кредитом, 15097,50 грн. сума заборгованості по відсоткам, 2750,00 сума заборгованості по штрафам/пені, що підтверджується наданим суду розрахунком. 24.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (Фактором) та ТОВ «Слон Кредит» (Клієнтом) укладено договір факторингу №24122024, за умовами якого, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №1677133 від 24.06.2024 до [PERSON] , згідно з Витягом з реєстру боржників до Договору факторингу. ТОВ «Слон Кредит» після відступлення права вимоги направило в електронний кабінет відповідача повідомлення про відступлення права грошової вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Після переходу 24.12.2024 права вимоги до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», оскільки строк кредитного договору №1677133 від 24.06.2025 ще не сплив, позивач продовжив нараховувати на суму кредиту відсотки за його користування, як це передбачено умовами кредитного договору, та за період з 24.12.2024 по 11.06.2025 донарахував відсотки у сумі 13942,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Заборгованість за кредитним договором відповідачем не спростована. Доказів добровільної сплати заборгованості за кредитним договором №1677133 від 24.06.2024 матеріали справи також не містять. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом." Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Всупереч умовам Кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив дій на погашення існуючої заборгованості. За змістом ст. 208 ЦК України за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою, а договір між сторонами не становить виключення з цього правила. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, яким є і договір між сторонами, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, дійшов висновку відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При ухваленні рішення суд враховує, що відповідач обґрунтованих заперечень проти позову не надав, жодним чином позовні вимоги не спростував. Отже, між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір №1677133 від 24.06.2024, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. Відповідно до 1.5.1. договору, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день. Розрахунки, надані позивачем здійснено саме з урахуванням такої відсоткової ставки, з якою суд погодитись не може, виходячи з наступного. Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором, проценти за користування кредитом нараховувалися первісним кредитором за відсотковою ставкою в розмірі 1,5% у період з 24.06.2024 по 24.12.2024. Їх розмір становить 15097,50 грн. В подальшому, після відступлення права вимоги, позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» донараховані проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1,5% за період з 24.12.2024 по 11.06.2025. Їх розмір становить 13942,50 грн. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено\~статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону. Кредитний договір №1677133 укладений 24.06.2024 строком 352 дні.\~Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року\~набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір укладений після набрання чинності цим Законом, а тому розрахунок заборгованості по відсоткам має бути здійснений з урахуванням його положень. Таким чином, відсотки за користування кредитом мали бути нараховані відповідно до вимог чинного законодавства та становити 20955,00 грн., з яких: за період з 24.06.2024 по 20.08.2024 з розрахунку 1,5% в день на суму заборгованості 4785,00 грн. (5500,00грн*1,5%*58днів), з 21.08.2024 по 11.06.2025 з розрахунку 1% в день на суму заборгованості 16170,00 грн. (5500*1,0%*294дні). Саме в цій сумі підлягає стягненню заборгованість за відсотками з відповідача на користь позивача. Щодо застосування положень частин одинадцять, дванадцять статті 265 ЦПК України, то суд враховує наступні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22. Частині десятій статті 238 ГПК України, частинам десятій, одинадцятій статті 265\~ЦПК України кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими конкретизується порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Системний аналіз наведених норм свідчить, що положення частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265\~ЦПК України закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265\~ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків. Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265\~ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення. За своєю природою відсотки, зазначені в частині десятій статті 238 ГПК України, частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання. Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення. Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої\~статті 265\~ЦПК України відсутні, а тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає задоволенню частково, саме в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованості за Договором №1677133 про надання споживчого кредиту від 24.06.2024 у загальному розмірі 26 455,00 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 5500,00 грн. та заборгованості за процентами в сумі 20955,00 грн. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, згідно з яким послуга надавалась ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» адвокатом Столітнім М.М., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія ордеру на надання правничої допомоги, заявка №9271 від 14.07.2025 на виконання доручення до договору, акт №9271 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.08.2025, рахунок на оплату №9271-12/08-2024 від 12.08.2025, . Загальний розмір правничої допомоги заявленої до стягнення з відповідача становить 10000,00 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України). Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial