Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

В вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №103903619 від 08.07.2021 у розмірі 21\~160,00 гривень, витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову вказує, що 08.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір №103903619, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн, шляхом переказу їх на банківську карту. 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір про відступлення права вимоги №09Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги за кредитним договором №103903619 від 08.07.2021. Посилаючись на те, що за умовами вказаного договору про відступлення права вимоги позивач прийняв належні ТОВ "Діджи Фінанс" права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №103903619 від 08.07.2021 у розмірі 21\~160,00 грн, а також те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, останнім заборгованість за кредитним договором непогашена, представник позивача звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви з додатками рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця його проживання, який повернувся з причин невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 4). У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. У відповідності до ст. ст.\~174,\~178 ЦПК України\~відповідач не скористалася своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8\~ст. 178 ЦПК України. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст.\~223,\~280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 08.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №103903619, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн строком на 15 днів, до 23.07.2021, та автоматичною пролонгацією на строк не більше 60 днів, шляхом переказу їх на банківську карту, зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування у розмірі 3000 грн та комісією у розмірі 1 520 грн, що стверджується копією договору (а.с. 15-20). 08.07.2021 на платіжну картку № [NUMBER] перераховано кошти у розмірі 8000 грн, що стверджується копією платіжного доручення № 29668858 від 08.07.2021 (а.с.52). Відповідно до наданого ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 21.09.2021 складається з: основного боргу у розмірі 8 000 грн та простроченої заборгованості по несплаченим процентам у розмірі 11\~640,00 грн, заборгованість по комісії 1 520 грн (а.с. 13). 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір про відступлення права вимоги №09Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» прийняло належні ТОВ "Діджи Фінанс" права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №103903619 від 08.07.2021 (а.с. 21-27,12). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно пункту 1 частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України). Статтями 610 та 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, що включає у себе його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. З матеріалів справи вбачається 07.07.2021 [PERSON] та ТОВ «Мілоан» уклали договір про надання кредиту №103903619, право вимоги за яким згідно договору про відступлення права вимоги перейшло до ТОВ "Діджи Фінанс", за умовами якого кредитодавець надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 8 000 грн на умовах строковості на 15 днів, зворотності, платності, до 23.07.2021, та автоматичною пролонгацією на строк не більше 60 днів, шляхом переказу їх на банківську карту, зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування у розмірі 3000 грн та комісією у розмірі 1 520 грн. Як вбачається із змісту договору про надання споживчого кредиту №103903619 від 08.07.2021 відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором відповідно до графіку платежів, їх внесення та своїм підписом надав згоду з його умовами, у зв`язку з чим суд вважає, що матеріали справи свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Разом з тим, зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту з погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом [PERSON] належним чином не виконав, внаслідок чого за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 000 грн та простроченої заборгованості по несплаченим процентам у розмірі 11\~640 грн, комісії у розмірі 1 520 грн. За вказаних обставин, позивач надав відповідачу обумовлені договором грошові кошти, шляхом перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний у договорі, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором не виконала, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь заборгованості за кредитом, з яких: 8 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 640 грн сума заборгованості за відсотками, а всього 19 640 грн. Щодо стягнення комісії за користування кредитом у розмірі 1 520 грн, слід зазначити наступне. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», в зв`язку з чим суд вважає відсутніми підстави для стягнення нарахованої позивачем заборгованість по комісії у розмірі 1520 грн. Ураховуючи, що позов позивача задоволено частково, при його подачі в електронній формі, відповідно до частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, суд вважає за необхідне стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 248,39 гривень (2422,40 х19640/21160). Разом з тим, позивач поніс витрати на правову допомогу. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору №42649746 від 05.05.2025 року про надання правничої допомоги, додаткова угода № 103903619 від 29.07.2025 року, якою розширено розділ предмет договору та доповнено розділ 5. Порядок здійснення розрахунків, детальний опис робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025( а.с.14,28-31). Для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~3\~ст.\~137\~ЦПК України\~для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року, прийнятій у справі №552/2145/16-ц. В даному випадку суд вважає, що понесені позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрати на правничу допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами. Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: partial