Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить: \~зняти арешт з 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що за життя належала [PERSON] , накладений постановою державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), реєстраційний номер обтяження 10364701 від 14.10.2010\~р.; \~зняти арешт з 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що за життя належала [PERSON] , накладений постановою державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), реєстраційний номер обтяження 13289308 від 23.11.2012\~р. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є спадкоємцем 1/4 частки квартири [ADDRESS] , що за життя належала його сину [PERSON] , який помер [INFO] [PERSON] звернувся нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що на цю частку квартири накладено арешт. Проте виконавчі провадження, у яких накладався цей арешт, та будь-які інші виконавчі провадження, боржником у яких є [PERSON] , на даний час відсутні. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту свого права, воно є неналежним відповідачем у справі. Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що хоча виконавчі провадження, у яких було накладено арешти, що стосуються предмета спору, завершені, проте відповідні борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження з [PERSON] стягнуті не були. Судом з`ясовано, що зі змісту постанови від 11.08.2023\~р. приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Артемової\~Л.Я. про відмову у вчиненні нотаріальної дії випливає, що [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яку та успадкувала після смерті онука [PERSON] , який помер [INFO] , але не оформила своїх спадкових прав (а.\~с.\~19). Цією постановою відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться обтяження за номером 10364701 та номером 13289308 про арешт всього нерухомого майна, яке належить [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його баба [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. З інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що дійсно у цьому реєстрі міститься інформація про обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна [PERSON] , а саме (а.\~с.\~20): \~реєстраційний номер обтяження 10364701, зареєстровано 14.10.2010\~р., підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 11.10.2010\~р., обтяжувач Відділ державної виконавчої служби у Бердичівського міськрайонного управління юстиції; \~реєстраційний номер обтяження 13289308, зареєстровано 23.11.2012\~р., підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 23.11.2012\~р., обтяжувач Відділ державної виконавчої служби у Бердичівського міськрайонного управління юстиції. Розглядаючи справу, Суд враховує постанову Верховного Суду від 06.05.2024\~р. у справі №\~725/3352/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118868289) за зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою та другою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 Цивільного кодексу України (статті 1218, 1231 Цивільного кодексу України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України). Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У частині першій статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019\~р. у справі №\~905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019\~р. та у постановах Верховного Суду від 06.12.2021\~р. у справі №\~554/5912/19-ц, від 08.12.2022\~р. у справі № 331/1383/20. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження" (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016\~р. №\~5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна"). Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.05.2021\~р. у справі № 712/12136/18. З наведеного випливає, що законодавством України у спірних правовідносинах передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права [PERSON] , яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту. Між тим, [PERSON] подано лише позовну вимогу про зняття арешту. Тобто [PERSON] обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed