Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Великогаївської сільської ради про визнання права власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказала, що за життя її баба [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на житловий будинок [ADDRESS] . Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті. Інші спадкоємці відсутні У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, оформити спадкові права у нотаріальній конторі не має можливості. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувало у нотконтори копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, хоча про час та місце його були повідомлені належним чином. Попередньо представник позивача - адвокат Семененко С.М. подав заяву про слухання справи без їх участі, позов підтримує та просить задовольнити. Представник Великогаївської сільської ради попередньо подав заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позову. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року значиться як колгоспний двір, який складається із одного члена, головою двору була [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 21.06.1991 року та довідкою Великогаївської сільської ради за № 118 від 20.06.2025 року. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», членом якого станом на 15 квітня 1991 року була [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації за №573 від 30,06.2025 року, державна реєстрація прав власності на житловий будинок по [ADDRESS] не проведена. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 17 липня 2009 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю., зареєстрований в реєстрі за №2-117, яким заповіла все належне їй майно [PERSON] . Вказаний заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру за № 30129751 від 06.04.2012 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2011 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Великогаївської сільської ради за № 117 від 20.06.2025 року. Отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач, як спадкоємець за заповітом, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 06 квітня 2012 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №196/2012 року після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] від 06.04.2012 року про прийняття спадщини. 15 грудня 2015 року державним нотаріусом на ім`я позивача видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки та грошові вклади після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 23 серпня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року була [PERSON] . Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, [PERSON] належить на праві приватної власності спірний житловий будинок. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу вимог ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належний їй спірний житловий будинок. Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, частково оформила спадкові права, отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки та грошові вклади. Інші спадкоємці спадщини не приймали. Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок з надвірними будівлями у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved