Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-04 00:00:00

Адвокат Єрмолаєва Яна Ігорівна, яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, мотивуючи свої вимоги тим, що її рідним дядьком був [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] . 04 січня 2025 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`євої О.В. із заявою про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2025 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, за законом після смерті дядьки [PERSON] , померлого [INFO] , через недостатність документів для підтвердження родинних відносин. У зв`язку з вищенаведеним просила встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] є рідним дядьком [PERSON] . Ухвалою суду від 08.08.2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник заявника [PERSON] адвокат Єрмолаєва Я.І. до судового засідання не з`явилась, надала суду заяву про проведення розгляду справи без її участі. Заінтересована особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`єва О.В.до судового засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 серпня 1954 року, [PERSON] , його батьками були [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , виданого повторно 18 грудня 1964 року, серії [NUMBER] , прізвище « [PERSON] єв» було змінено на « [PERSON] ів». У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 грудня 1964 року, крім [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] була донька та відповідно сестра [PERSON] [PERSON] , Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] , її прізвище було виправлено з « [PERSON] » на « [PERSON] », у цей же день було видано повторно свідоцтво про народження [PERSON] , також із виправленням прізвище на « [PERSON] ів». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 1973 року, [PERSON] , її батьком був [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 1973 року, [PERSON] визнаний батьком дитини, яка народилась у [PERSON] , а саме [PERSON] . В подальшому, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 05 травня 198 року відділом РАЦС Бабушкінського районного виконкому м. Дніпропетровська. У зв`язку з тим, що свідоцтво про шлюб батьків заявниці не збереглося, вона звернулась до Центрально-міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для отримання відомостей стосовно дати, номеру та місця реєстрації актового запису про шлюб батьків [PERSON] та [PERSON] . Центрально-міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав відповідь №1332/31.28-153 від 15.08.2025, де зазначив: в ході проведення перевірки за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про розірвання шлюбу №319 від 05.05.1987, складений на [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська Дніпропетровської області. Відповідно до вищезазначеного актового запису шлюб, який розривається був зареєстрований 22 квітня 1958 року відділом запису актів громадянського стану Чистопільського міського виконавчого комітету Татарської АРСР, номер актового запису не зазначено. Згідно запису, який міститься на першій сторінки трудової книжки [PERSON] , її прізвище було змінено на [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). У відповідності до свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 29 серпня 1979 року, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданого 28 липня 1997 року Виконкомом міської Ради народних депутатів, [PERSON] належала квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі №79636674 від 04.01.2025, за заявою заявниці, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.В., було заведено спадкову справу 1/2025 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2025 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дядьки [PERSON] , померлого [INFO] . Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] стало недостатність документів для підтвердження родинних відносин. Поняття спадкування, передбачено ст. 1216 ЦК України, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) ( ч.ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України). Право на спадкування, відповідно до ст. 1223 ЦК УКраїни, мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про прав. В пункті 7 керівних роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту п`ятого частини другої ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, факт родинних відносин заявниці необхідно встановити для того, щоб реалізувати свої спадкові права. Встановлення факту родинних відносин породить для заявниці певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Факт родинних відносин між заявницею та померлим підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи. Крім того, вказаний факт ніким не заперечуються. За таких обставинах суд вважає, що встановлення факту родинних відносин не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів осіб та має для заявниці юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази дають підстави вважати, що померлий [PERSON] дійсно є рідним дядьком [PERSON] по материнській лінії, внаслідок чого суд задовольняє заяву [PERSON] .

Outcome: approved