Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 17.04.2025 року та до досягнення дитиною повноліття. У обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що він є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації. Починаючі з листопада 2017 року, з відповідачкою проживав однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі. Під час перебування у фактичному шлюбі, а саме [INFO] у них народився син [PERSON] . До вересня 2021 року вони всі разом мешкали за адресою реєстрації відповідачки. Однак, починаючи з вересня 2021 року відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Остання почала зловживати алкогольними напоями, вести аморальний спосіб життя, який не сумісний з вихованням дитини, припинила спілкуватись зі ним та дитиною, створила в квартирі такі умови, при яких неможливо виховувати дитину без завдання їй психологічної травми. У зв`язку з чим він з дитиною був вимушений переїхати до квартири своєї матері де вони разом з сином і зареєстровані. З того часу, як він переїхав з дитиною до квартири своєї матері, відповідачка жодного разу не зателефонувала та не поцікавилася життям дитини. Відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею взагалі, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мала би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухвалою від 16.05.2025 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 23.10.2025 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні позивач, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи наведені в позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради - Щербина Н.В. у судовому засіданні пояснила, що батько дійсно опікується дитиною, яка повністю перебуває на його утриманні, при ухваленні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомила. Відзив на позов не надала. Суд ухвалює у справі заочне рішення суду що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухав сторони, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 21 серпня 2019 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та копією актового запису про народження № 371 від 21 серпня 2019 року. Підставою запису відомостей про батька є заява матері та батька дитини про визнання батьківства. Сторони у шлюбі не перебували. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади № 2025/004706451 та № 2025/004706969 від 10 квітня 2025 року. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20005670 від 26.08.2008. Згідно Акту про фактичне місце проживання громадян, складеного 19 березня 2025 року головою правління ОСББ «Балашовська, 12» Головіновим С.В. та членами комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , з вересня 2021 року проживає з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа ЗДО № 5 «Ластівка» Павлоградської міської ради № 01.34-36 від 19.03.2025 вихованець ЗДО № 5 «Ластівка» [PERSON] регулярно відвідує заклад дошкільної освіти. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько та бабуся дитини спілкуються з педагогами, цікавляться освітнім та виховним процесом дитини. Батько, бабуся контактують з закладом освіти, де хлопчик отримує освітні послуги. Дитину до закладу приводять та забирають батько та бабуся. Згідно відповіді на адвокатський запит № 193 від 27.03.2025 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» дитина відвідує ДНЗ № 5, задекларований у сімейного лікаря Базарної В. А. в АЗПСМ № 7, на диспансерному обліку не перебуває, щеплений за віком. Починаючи з січня 2022 року і по сьогоднішній день [PERSON] своєчасно з`являється на медичні огляди та щеплення у супроводі батька. У судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з позивачем він знайомий з 2013 року. Вони живуть в одному під`їзді, він є головою ОСББ. Відповідачку він також знає, іноді бачить її, вона завжди перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Дитина проживає з позивачем та його матір`ю. Відповідачка не цікавиться дитиною, вживає алкогольні напої. З дитиною постійно батько, між ними дуже гарні стосунки, тому вважає, що дитині буде краще жити з ним. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є головою ОСББ в якому проживала [PERSON] , проживали в одному під`їзді. Раніше з [PERSON] проживав [PERSON] та їх син. Ще до народження дитини відповідачка почала вживати алкоголь. Після того, як народила дитину вона продовжила вживати алкоголь. [PERSON] забрав сина і вони стали проживати окремо, а [PERSON] у своїй квартирі влаштувала притон, до неї постійно ходили різні чоловіки, сусіди по п`ять разів у місяць викликали поліцію. Відповідачка ніде не працює, не цікавиться дитиною в квартири практично не зявляється, вважає, що дитині буде краще жити з батьком. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка, мати дитини, не приймає участь у виховані дитини, матеріально дитину не забезпечує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, ухиляється від своїх законних обов`язків по вихованню дитини. Вихованням малолітнього [PERSON] , [INFO] займається його батько - [PERSON] . Відповідно до висновку Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 СК України - підставою позбавлення батьківських прав. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначені в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, а саме: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, які викладені в п. п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У судовому засіданні встановлено що відповідачка не приймає участі у вихованні, розвитку дитини та її утриманні. Будь-яких спроб, щодо реалізації нею батьківських обов`язків не вживалося. За приписами ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 17.04.2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved