Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Коллект центр» до [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 01 жовтня 2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 3978516, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 000 грн, строком на 30 календарних днів, з 01.10.2021 по 31.10.2021 зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. За умовами кредитного договору Кредитодавець надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів кредит, комісії та проценти [PERSON] мав внести до 31.10.2021. Проте, відповідач належним чином свій обов`язок не виконав, внаслідок чого станом на 27.04.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 100 354,06 грн, що складається з 17 342 ,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 81 612,06 грн заборгованість за відсотками; 1 400,00 грн заборгованість за комісією. 26 січня 2022 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Вердикт-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №26-01/2022-83, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги і за договором про споживчий кредит № 3978516 від 01 жовтня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. 10 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Вердикт-Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали Договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги і за договором про споживчий кредит № 3978516 від 01 жовтня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, сума боргу якого становить 100 354,06 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 100 354,06 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 гривень. Заперечення відповідача 08 липня 2025 року від представника відповідача, адвоката Сімутіна О.О. надійшов відзив, в якому останній визнає заборгованість за тілом кредиту в сумі 17 342 грн, заборгованість за комісією в сумі 1 400 грн та заборгованість по процентам, яка нарахована у межах погоджених сторонами строку кредитування, тобто по 19 листопада 2021 року включно, у сумі 7 041,45 грн, а всього вимог на загальну суму 25 783,46 грн. Представник відповідача заперечує проти позову в частині нарахування заборгованості поза межами строків, які узгодженні сторонами договору, а саме після 19.11.2021 року, та просить в задоволенні позовних вимог відмовити у цій частині у повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що у кредитному договорі між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] чітко визначені строки, які становлять з урахуванням пролонгації з 01.10.2021 року по 19.11.2021 року. Дану обставину підтверджує відомість ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за даним кредитним договором, строк дії був пролонгований відповідачем з 06.11.2021 року по 19.11.2021 року. Після 19.11.2021 року строк кредитування не продовжувався, а проценти відповідно не нараховувалися на підставі ст. 625 ЦК України. Крім того, у вимозі, яка направлена на адресу відповідачу зазначену саме суму 25 783,46 грн, що вказує на підтвердження його позиції в даній справі. Відповідач вважає, що позовні вимоги поза межами строку, який узгоджено в кредитному договорі є неправомірними та не підлягають до задоволення. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 22 травня 2025 року відкрито провадження в справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позовної заяви зазначене прохання розглядати справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечував та просив заявлені вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача Сімутін О.О., подав відзив, в якому визнає позовні вимоги частково, в сумі 25783.46 гривень, а в іншій частині просить відмовити, також подав заяву про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог частково. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до Договору про споживчий кредит № 3978516 від 01 жовтня 2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», відповідач отримав кредит у розмірі 20 0000 грн, строком на 30 календарних днів, з 01.10.2021 по 31.10.2021 з можливою пролонгацією, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Згідно п. п. 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, пов`язаних з отриманням обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користуванням кредитом та комісії (без врахування (тіла) кредиту) складають 6 680,00 грн. в грошовому виразі та 3,232.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за кредитний період зазначений в договорі складає 26 680,00 грн. За змістом п. п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 1 400 грн, яка нараховується за ставкою 7.00 % від суми кредиту одноразово. Згідно п. п. 1.5.2 проценти за користування кредитом: 5280,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Факт виконання ТОВ «Мілоан» договірних зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанку», згідно якої 01.10.2021 відповідачу [PERSON] перераховано суму кредиту у розмірі 20 000 грн. згідно договору № 3978516. 26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Вердикт-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 26-01/2022-83, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) на користь позивача за плату, а ТОВ «ФК «Вердикт-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників. Відповідно до Витягу з реєстру боржників, додаток №3 до даного договору факторингу від 26.01.2022 року, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги й до відповідача [PERSON] за договором № 3978516 від 01.10.2021 року, на загальну суму 75 208,16 гривень з яких 17 342,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 56 466,16 грн заборгованість за процентами, 1 400.00 грн - заборгованість по комісії. 10 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Вердикт-Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали Договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 3978516 від 01 жовтня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, сума боргу якого становить 100 354,06 грн. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, додаток №3 до Договору відступлення прав вимог № 10-01/23 від 10 січня 2023 року, позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3978516 від 01 жовтня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, сума боргу якого становить 100 354,06 грн, що складається з: 17342,00 грн. залишок по тілу кредиту; 81 612,06 грн. залишок по відсоткам; 1 400,00 грн. залишок за комісією. З наданого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Розрахунку заборгованості по кредитному договору № 3978516 від 01 жовтня 2021 року, видно, що відповідач погашав заборгованість частково, внаслідок чого у нього станом на 27.04.2025 року утворився борг у розмірі 100 354,06 грн, що складається з: 17342,00 грн. залишок по тілу кредиту; 81 612,06 грн. залишок по відсоткам; 1 400,00 грн. залишок за комісією. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] уклав вищезазначений договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказаний кредитний договір про споживчий кредит № 3978516 від 01 жовтня 2021 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Дані обставини також визнаються відповідачем. За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, згідно договору про надання споживчого кредиту №3978516 від 01 жовтня 2021 року, [PERSON] отримав від ТОВ «Мілоан» кредит на суму 20 000 грн, строком на 30 днів, з правом автопролонгації на умовах визначених договором. Так, згідно відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за Договором №3978516 вбачається, що строк дії Договору був пролонгований 16.11.2021 року по 19.11.2021 року включно, після 19 листопада 2021 року строк даного договору не продовжувався. Згідно таблиці розрахунків заборгованості до вищевказаного договору, наданої ТОВ «Колект Центр», визначена загальна заборгованість станом на 27.04.25 року становить 100 354,06 грн, з яких 17 342.00 грн заборгованість за тілом кредиту, 81 612,06 грн сума заборгованості за відсотками, 1 400,00 заборгованість за комісією. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином договірні зобов`язання за наведеними договорами не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв. Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування позикою з відповідача [PERSON] поза визначеним договором строком суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. Дослідивши наявні докази в їх сукупності, враховуючи, що строк дії кредитного договору № 3978516 від 01 жовтня 2021 року, встановлено їх умовами, та був пролонгований до 19.11.2021 року, проценти після закінчення строку дії договорів, з 20.11.2021 року нараховувалися безпідставно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за вищевказаними договорами у розмірі загальної вартості позики, з врахуванням встановлення нових строків договору через автопролонгацію. Отже, стягненню з [PERSON] підлягає заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 3978516 від 01 жовтня 2021 рокуу розмірі 25 783,46 грн. Щодо судових витрат Відповідно до платіжної інструкції №0517790009 від 02.05.2025, при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Крім того, згідно Договору № 01-07/24 про надання правової допомоги від 01.07.2024 позивачу надавалася правова допомога адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» Вартість наданих послуг становить 25 000 грн., що підтверджується витягом з Акту №6 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року. Як передбачено ч. ч. 1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За приписами ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»). Так, згідно з Акту № 6 від 31.03.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, вартість наданих послуг становить 25 000 грн. Оцінивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності,

Outcome: partial