Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права власності в порядку спадкування. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] . Позивач прийняв спадщину після смерті батька, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Житловий будинок за вищевказаною адресою процентом готовності 90 % належав спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 25 квітня 2002 року приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельською В. П. Станом на 01 березня 2022 року процент готовності будівництва вказаного об`єкта нерухомого майна становить 100 %. Разом з тим, він не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки державну реєстрацію права власності на вищевказаний будинок не проведено і відповідні правовстановлюючі документи відсутні. Також ряд надвірних будівель на території спірного об`єкта побудовані без дозвільних документів. Оскільки [PERSON] позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права у позасудовому порядку, він просить суд визнати за ним у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , який належав спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 25 квітня 2002 року приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельською В. П., не зареєстрований у встановленому законом порядку, станом готовності на момент смерті [PERSON] 100 %, загальною площею 262 кв.м., житловою площею 105,7 кв.м., та на приналежні до нього господарські будівлі, побудовані без дозвільних документів. Ухвалою судді від 29 квітня 2025 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 травня 2025 року задоволено клопотання позивача та представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року замінено в даній справі первісного відповідача Ізяславську міську раду Шепетівського району Хмельницької області належним відповідачем [PERSON] . Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Відзив на позовну заявою відповідачкою [PERSON] до суду не подано. У судовому засіданні представник позивача адвокат Іванов А. Б. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неприбуття суд не повідомила. Тому суд вважав за можливе провести розгляд даної справи по суті за відсутності відповідачки. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно приписів ст. 12, ч.ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом об`єктивно встановлено, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 25 квітня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В. П. та зареєстрованим у реєстрі за № 1009, [PERSON] належав незакінчений будівництвом житловий будинок процентом готовності 90 %, розташований у [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області 02 жовтня 2015 року. У Ізяславській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті [PERSON] за № 620/2015. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися син спадкодавця [PERSON] та його дружина [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 620/2015. У відповідності до договору про поділ спадкового майна від 22 листопада 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Ефендієвою А. П., спадкоємці [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] розподілили між собою певні об`єкти спадкового майна та визначили, що все інше майно в подальшому буде оформлятися на ім`я [PERSON] . Питання щодо розподілу спірного будинку зазначеним договором не вирішувалося. Згідно з довідкою КП «Ізяславське МБТІ» від 15 квітня 2022 року № 111 станом на 01 березня 2022 року процент готовності будівництва об`єкта нерухомого майна житлового будинку зі сходами, розташованого у [ADDRESS] , становить 100 % загальною площею 262 кв.м., житловою площею 105,7 кв.м. Крім того, на земельній ділянці знаходяться такі будівлі, як: сарай «Б», літня кухня «Б1» з погребом «б2», гараж «В» та споруди, як: огорожа «N», «N1», ворота «N2», «N4» та ворота з хвірткою «N3», побудовані без надання замовником дозвільних документів. За замовленням позивача КП «Ізяславське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] . Рішенням двадцять першої сесії Ізяславської міської ради 6 скликання від 12 березня 2012 року № 15/1 надано дозвіл спадкодавцю [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1017 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 73628086 від 22 листопада 2016 року власником земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої у [ADDRESS] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1123, виданого 22 листопада 2016 року Ізяславською державною нотаріальною конторою. Згідно зі ст.ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями\~1217,\~1223 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу\~(спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з cт. 1261\~ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спірний будинок не прийнятий до експлуатації станом на час смерті спадкодавця [PERSON] . Стаття 392\~ЦК України надає можливість визнати за позивачем право власності в судовому порядку на те майно, власником якого позивач вже є, однак це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати відповідного правовстановлюючого документа. Однак ця норма до спірних правовідносин не може бути застосована. Водночас на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 квітня 2002 року питання реєстрації права власності і (зокрема) правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на нерухоме майно, регулювались Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~(який був чинний до кінця 2012 року), додатком 2 до якого було затвердженого Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно. В свою чергу, цим додатком 2 до згаданого Тимчасового положення встановлено, що до таких правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, відносяться договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема, договори купівлі продажу. Таким чином, вищезазначений договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку нотаріально посвідчений 25 квітня 2002 року, є правовстановлюючим документом, який засвідчує право власності позивача на незакінчений будівництвом житловий будинок, процент готовності якого складає на даний час 100 %, що знаходиться у [ADDRESS] . Стаття 331 ЦК України, яка врегульовує питання\~набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва, не містить жодних заборон чи обмежень щодо можливості переходу речових чи інших прав на об`єкт незавершеного будівництва до іншої особи в порядку спадкування. Відсутні такі обмеження й у\~ст. 1218 ЦК України, що визначає склад спадщини гранично широко: як усі без винятку права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Більше того, судова практика виходить із того, що в разі здійснення будівництва згідно із законом у випадку смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини (абз. 1 п. 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Відтак об`єкт незавершеного будівництва може бути успадкований. Отже, судом встановлено, що на день своєї смерті [INFO] [PERSON] був власником незакінченого будівництвом житлового будинку, процент готовності якого складає 100 %, що знаходиться у [ADDRESS] , визнання права власності на який у порядку спадкування і є предметом позовних вимог. Статтею 5 ЦПК України\~встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1), а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2). Виготовлення правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості на ім`я спадкодавця, які б відповідали вимогам чинних нині нормативних документів, є неможливим у зв`язку зі смертю останнього, яка мала місце ще 01 жовтня 2015 року. Також суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Як вбачається із довідки КП «Ізяславське МБТІ» від 15 квітня 2022 року № 111, на земельній ділянці, що в [ADDRESS] , знаходяться такі будівлі, як: сарай «Б», літня кухня «Б1» з погребом «б2», гараж «В» та споруди, як: огорожа «N», «N1», ворота «N2», «N4» та ворота з хвірткою «N3», побудовані без надання замовником дозвільних документів. Вказані самочинно збудовані будівлі та споруди не є об`єктами права власності. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину за законом може бути захищеним лише в судовому порядку - шляхом визнання за ним права власності на незакінчений будівництвом житловий будинок (процент готовності якого складає 100 %), розташований у [ADDRESS] , власником якого був [PERSON] , в порядку спадкування, тобто - у спосіб, який не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших фізичних осіб, а також права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: partial