Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

1. Стислий виклад позиції сторони позивача 1.1. Адвокат Свередюк Юлія Анатоліївна, яка діє від імені та в інтересах позивача [PERSON] , подала 06.10.2025 до Іваничівського районного суду Волинської області (через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС) позов до Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» про стягнення компенсаційних виплат, вихідної допомоги при звільненні на суму 45489,76 грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 68053,19 грн. (усього в межах суми 113542,95 грн.). 1.2. Представниця позивача зазначає, що [PERSON] працював гірником підземним у Відокремленому підрозділі «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», правонаступником відокремленого підрозділу на теперішній час є Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська». Позивач був звільнений з роботи 30.03.2021 на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю (КЗпП) України. (за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору). 1.3. Відповідач не виконав покладеного на нього законом обов`язку щодо повного розрахунку з найманим працівником при звільненні, на користь [PERSON] існує заборгованість з компенсаційних виплат, вихідної допомоги при звільненні на суму 45489,76 грн.. Дотепер заборгованість не була сплачена відповідачем навіть частково. 1.4. Представниця позивача вважає, що право [PERSON] є порушеним, посилається на норми ст. 116, 117 КЗпП України, зазначає, що відповідачем до цього часу не було здійснено повного розрахунку з найманим працівником, просить стягнути з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь [PERSON] заборгованість з компенсаційних виплат, вихідної допомоги при звільненні на суму 45489,76 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.04.2025 по 06.10.2025 включно (131 робочий день) на суму 68053,19 грн.. Крім того, представниця позивача просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та отриманням професійної правової допомоги. 1.5. Позивач [PERSON] , його представниця адвокат Свередюк Ю.А. були належним чином повідомлені про дату, час та місце здійснення судових засідань у справі № 156/1237/25, для участі у призначених засіданнях не прибули. Представниця позивача 19.11.2025 подала до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі та без участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення (а. с. 21). Позивач 08.12.2025 подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення (а. с. 27-28). 2. Стислий виклад позиції сторони відповідача 2.1. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що є у відкритому доступі, місцезнаходження юридичної особи ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» зареєстроване за адресою: Шахтарська, буд. 37, с. Литовеж, Володимирський район, Волинська область, Україна, поштовий індекс 45325 (а.с.15). 2.2. На вказану адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням були направлені копія позовної заяви (з додатками), судові повістки. Перше з цих відправлень було отримано відповідачем 16.10.2025 (а. с. 20), друге повернуто на адресу суду відділенням АТ «Укрпошта» (а. с. 26). Крім того, судова повістка була доставлена до електронного кабінету відповідача у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 22.11.2025 (а. с. 24). 2.3. Відповідач не направив уповноваженого представника для участі в судовому розгляді справи, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив, відзиву на позов відповідачем не надано, будь-які заяви (клопотання) від сторони відповідача до суду не надходили. 2.4. Згідно з ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 2.5. Оскільки у справі № 156/1237/25 всі згадані умови дотримані, суд в ухвалі від 08.12.2025 прийняв рішення про здійснення заочного розгляду справи за правилами гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України. 3. Заяви (клопотання) учасників справи; інші процесуальні дії в справі 3.1. Ухвалою судді від 08.10.2025 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» про стягнення коштів, пов`язаних з оплатою праці, відкрито провадження у справі, визначено необхідність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 20.11.2025 на 14 год 00 хв., про що сповіщено сторони. 3.2. Ухвалою суду від 20.11.2025 у зв`язку з неявкою для участі в судовому засіданні представника відповідача відкладено судове засідання щодо розгляду цивільної справи № 156/1237/25 на 08.12.2025 на 11 год 15 хв, про що сповіщено сторони. 3.3. Оскільки учасники справи не прибули для участі у призначеному засіданні, суд здійснював розгляд справи без участі позивача (представниці позивача), уповноваженого представника відповідача та без застосування технічних засобів фіксування судового засідання згідно з положеннями ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України. 4. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами у справі 4.1. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 4.2. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 4.3. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). 4.4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4,5 ст. 82 ЦПК України). 4.5. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. 4.6. Позивач [PERSON] є громадянином України, внесений до Державного реєстру фізичних осіб платників податків, народився [INFO] у с. Осмиловичі Іваничівського району Волинської області, має зареєстроване місце проживання у с. Осмиловичі Волинської області (а. с. 8). \~ 4.7. Відповідач Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська» є юридичною особою, має зареєстроване місцезнаходження за адресою: вул. Шахтарська,37, с. Литовеж, Володимирський район (колишня територія Іваничівського району) Волинської області, основним видом діяльності відповідача є добування кам`яного вугілля (а.с.15). 4.8. Згідно з записами в трудовій книжці серії [NUMBER] , заповненій 25.12.1987 на ім`я [PERSON] , позивач з 15.11.2004 прийнятий учнем гірника підземного 1-го розряду у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»; з 22.11.2004 позивач направлений на курси по підготовці гірників підземних і машиністів підземних установок; з 28.01.2005 переведений машиністом підземних установок 2-го розряду у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»; з 01.12.2017 переведений на роботу гірником підземним 3-го розряду у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»; позивач був звільнений з роботи 30.03.2021 на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 9). 4.9. Згідно з довідкою ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» від 15.09.2025 № 74 станом на день звільнення [PERSON] з роботи (на 30.03.2021) заборгованість по оплаті праці (компенсаційних виплатах за молоко, вихідної допомоги при звільненні) становила суму 45489,76 грн., станом на 15.09.2025 ця заборгованість не була погашена, середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення (на 30.03.2021) становив 519,49 грн. (а. с. 10). Ця обставини визнаються і позивачем, і відповідачем. 4.10. Згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.08.2015 № 550 зі складу ДП «Волиньвугілля» було виділено Відокремлений підрозділ «Шахта № 9 Нововолинська», на базі цього підрозділу створено Державне підприємство «Шахта № 9 Нововолинська». Цим же наказом було встановлено, що Державне підприємство «Шахта № 9 Нововолинська» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Волиньвугілля», пов`язаних з діяльністю Відокремленого підрозділу «Шахта № 9 Нововолинська» (а. с. 10-12). 5. Оцінка суду 5.1. Вирішуючи заявлені позивачем [PERSON] вимоги по суті, суд виходить з такого. \~ 5.2.\~Як зазначено\~у ст.\~43\~Конституції України,\~кожен має\~право на\~працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується. Кожен має\~право на\~належні,\~безпечні і\~здорові умови\~праці,\~на заробітну\~плату,\~не нижчу\~від визначеної\~законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 5.3. Відповідно до ст. 47 КЗпП України (в ред. Закону станом на 27.02.2021, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. 5.4. Згідно зі ст.116 КЗпП України (в ред. Закону станом на 27.02.2021, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 5.5. Отже, всі суми (в тому числі компенсаційні виплати, вихідна допомога при звільненні), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладав на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає юридична відповідальність. 5.6. Згідно з правовими позиціями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасний розрахунок з найманим працівником. 5.7. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим,1950), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В практиці Європейського суду з прав людини «мирне володіння майном» тлумачиться не лише як «класичне» право власності, що визнається національним законодавством України, але й, зокрема, включає виплати за трудовим договором та інші виплати найманому працівнику (наприклад, рішення Суду в справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява № 40450/04). 5.8. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може бути поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати визнається порушенням «права на мирне володіння своїм майном». 5.9. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», згодом цей відокремлений структурний підрозділ було реорганізовано в Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська». Вказані обставини підтверджені записами в трудовій книжці позивача, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.08.2015 № 550 і не були спростовані відповідачем. 5.10. Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу (ЦК) України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Тож саме до відповідача внаслідок реорганізації перейшли обов`язки щодо сплати [PERSON] виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами. 5.11. Норми ст.233 КЗпП України передбачають строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст. 233 КЗпП, в ред. Закону станом на 27.02.2021, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Разом з тим, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 КЗпП, в ред. Закону станом на 27.02.2021, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин). 5.12. На теперішній час положення ст. 233 КЗпП України є чинним з урахуванням змін, унесених Законом від 01.07.2022 № 2352-IX, і передбачають, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП; із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП). 5.13. Варто зауважити, що згідно з висновками щодо тлумачення ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно правовими актами чинності; дію нормативно правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону чи іншого нормативно правового акта не може поширюватись на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно правовим актом. \~ 5.14.\~Зважаючи на\~це,\~до правовідносин,\~котрі виникли\~між ДП\~«Шахта №\~9\~«Нововолинська» (як\~роботодавцем)\~та [PERSON] \~(як\~колишнім найманим\~працівником)\~мають бути\~застосовані положення\~ст.\~233\~КЗпП України\~(в\~ред.\~Закону станом\~на 27.02.2021,\~що була\~чинною на\~час виникнення\~спірних правовідносин),\~згідно з\~якими у\~разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 5.15. Згідно з довідкою ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» від 15.09.2025 № 74 станом на день звільнення [PERSON] з роботи (на 30.03.2021) заборгованість по оплаті праці (компенсаційних виплатах за молоко, вихідної допомоги при звільненні) становила суму 45489,76 грн., станом на 15.09.2025 ця заборгованість не була погашена. \~ \~5.16.\~Суд вважає,\~що існують\~обґрунтовані підстави\~для стягнення\~з ДП\~«Шахта №\~9\~«Нововолинська» на\~користь [PERSON] \~ нарахованих\~(за\~період з\~січня 2019\~року по\~березень 2021\~року),\~але не\~виплачених сум компенсаційних виплатах за молоко, вихідної допомоги при звільненні в загальному розмірі 45489,76 грн.. Адже наявність такої заборгованості підтверджена довідкою, виданою службовими особами ДП «Шахта № 9 «Нововолинська», твердження позивача щодо невиплати йому цієї заборгованості відповідачем спростовані не були. 5.17. Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції Закону від 01.07.2022 № 2352-IX) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. 5.18. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що особливість внесених Законом від 01.07.2022 № 2352-ІХ змін полягає в тому, що попередня редакція ст. 117 КЗпП України не містила обмеження стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку шестимісячним строком. Тобто такі зміни пом`якшують відповідальність роботодавця за неналежне виконання обов`язку з проведення повного розрахунку при звільненні працівника. Пом`якшення відповідальності, передбаченої Законом від 01.07.2022 № 2352-ІХ, не може застосовуватися до роботодавця юридичної особи, тому нова редакція ст. 117 КЗпП України не може застосовуватися до правовідносин, що виникли й закінчилися до 19.07.2022. Водночас Велика Палата ВС дійшла висновку, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом від 01.07.2022 № 2352-ІХ, проте не припинилися або припинилися після набрання ним чинності (триваючі правовідносини), з 19.07.2022 необхідно застосовувати положення ст. 117 КЗпП України в новій редакції та обмежувати нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьма місяцями (доклад. див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі № 306/2708/23 (провадження № 14-84цс25)). 5.19. Позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі, котра підлягає виплату [PERSON] , в розмірі 45489,76 грн.. Те саме підтверджено довідкою відповідача від 15.09.2025 № 74, у змісті згаданої довідки зазначено, що з моменту звільнення найманого працівника і по дату видачі довідки виплата заборгованої заробітної плати не здійснювалась. 5.20. Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні працівника за період в межах 6 місяців (з 06.04.2025 по 06.10.2025),тож ця вимога [PERSON] відповідає положенням закону (ст. 117 КЗпП України). 5.21. Надаючи суду в позовній заяві розрахунок сум середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні працівника, представниця позивача виходить з того, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення (на 30.03.2021) становив 519,49 грн., період часу з 06.04.2025 по 06.10.2025, за який сторона позивача просить стягнути кошти, охоплює собою 131 робочий день. 5.22. Отже, стороною позивача доведені порушення майнового права з боку відповідача та наявність правових підстав вимагати від відповідача сплати сум середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні працівника в межах періоду часу з 06.04.2025 по 06.10.2025 (6 місяців), з розрахунку: 519,49 грн. х 131 роб. день = 68053,19 грн.. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. \~ \~6. Розподіл судових витрат між сторонами 6.1. Сторона позивача заявила про наявність понесених судових витрат, котрі складаються зі сплаченої суми судового збору 968,96 грн. (квитанція АТ «ТАСКОМБАНК» від 06.10.2025 № 5904-0497-4572-2260, а. с. 1), а також про наявність понесених [PERSON] судових витрат на професійну правову допомогу 5000,00 грн. (на підтвердження надані копія договору від 03.10.2025 про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Свередюк Ю.А. та клієнтом [PERSON] , копія квитанції до прибуткового касового ордера від 06.102.2025 № 32, копія ордера на надання правничої допомоги від 04.10.2025 серії АС № 1158453; а. с. 5-7). 6.2. Сторона відповідача не заявляла про наявність понесених судових витрат під час розгляду цивільної справи № 156/1237/25. 6.3. Стороною відповідача не заявляла про необхідність зменшення з мотивів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесених позивачем. 6.4. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 6.5. Загальні правила розподілу судових витрат між сторонами визначені положеннями ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ 6.6.\~Оскільки рішенням\~суду від\~08.12.2025\~у справі\~№ 156/1237/25\~вимоги майнового\~характеру [PERSON] до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська», заявлені на суму 113542,95 грн., були задоволені, то суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати щодо сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. та понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.. \~\~\~\~

Outcome: approved