Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В. звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбних відносинах з 24.11.2020 року. Від шлюбу з відповідачем народився син: [PERSON] ,\~ [INFO] , який на даний час проживає з позивачем та є неповнолітнім. На даний час позивач звернулася з позовом в Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області до [PERSON] про розірвання шлюбу. З січня 2024 року відповідач перестав надавати належну матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, поклавши позивача в тяжке матеріальне становище. Хоча він має таку можливість оскільки перебуває вже тривалий час на роботі за межами України в Республіці Польща, де має постійне місце роботи і відповідний належний дохід, про що позивачу достовірно відомо. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють сплачувати аліменти у такому розмірі. На прохання добровільно врегулювати даний спір сторони не дійшли спільної домовленості, так як відповідач свідомо ухиляється від свого батьківського обов`язку матеріально утримувати неповнолітнього сина. Позивач сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним спільного з відповідачем неповнолітнього сина, в зв`язку з цим зазнає значні труднощі із-за відсутності матеріальної допомоги із сторони відповідача. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 5\~000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття та судові витрати, пов`язані з оплатою на професійну правничу допомогу адвоката. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гураш М.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.30). Відповідач [PERSON] \~у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві, шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи якого невідоме, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 08.12.2025 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 24 листопада 2020 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Надвірнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24 листопада 2020 року (а.с.8). У шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , який на даний момент є неповнолітнім, в свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач [PERSON] (а.с. 9). Згідно витягів з реєстру Івано-Франківської територіальної громади від 19.09.2025 неповнолітній [PERSON] зареєстрований з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Позивач ніде не працює, доходів від підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю не займається. Вказана обставина підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 18 вересня 2025 року. Також в даному акті вказано, що позивач проживає в будинку своїх батьків, житла не має, проживає в тяжких матеріальних умовах і потребує матеріальної допомоги від чоловіка, який знаходиться за кордоном (а.с.10-11). Позивач самостійно несе усі обов`язки щодо утримання та виховання неповнолітньої дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітнього сина. До правовідносин,\~що виникли\~між сторонами\~суд застосовує\~наступні правові\~норми. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як роз`яснено в п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~- відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлено\~Законом «Про Державний бюджет на 2025 рік». Так,\~статтею 7 вказаного Закону\~на 2025 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2563 гривень. При цьому, суд зауважує, що сплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, не є обмеженням для платника аліментів, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку. Згідно з частиною другою\~статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій\~статті 155 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що відповідачем з січня 2024 року добровільно допомога на утримання дитини не надається. Відповідач є молодою людиною працездатного віку. Доказів того, що відповідач не може надавати неповнолітньому сину матеріальної допомоги суду надано не було. Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, у даному конкретному випадку, суд виходить з того, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , на нього покладено однаковий з позивачем [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення свого сина, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю, а, отже, на неї покладено більше турбот щодо його утримання. В даному випадку суд приходить до такого висновку, з врахуванням того, що розмір допомоги, яку відповідач повинен надавати позивачці на утримання спільного сина, повинен\~забезпечувати належний рівень його життя, а саме: необхідного харчування, \~медичного догляду, лікування, тощо. Інших обставин,\~які мали\~б істотне\~значення для\~визначення розміру\~аліментів на\~утримання дитини,\~судом не\~встановлено.\~ З урахуванням викладеного вище, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 5\~000,00 грн, щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше\~0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року у розмірі 3028 грн. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати в дохід державного бюджету України у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Частиною другою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн. позивач надав суду: ордер від 19.09.2025 року, договір про надання правничої допомоги № 114 від 19.09.2025, укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Гурашем М.В., попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, акт виконаних робіт про надання послуг на правничу допомогу від 17.11.2025 року у розмірі 3500 грн (а.с. 12-16, 31). Оскільки позивачем [PERSON] надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення нею витрат на правову допомогу у сумі 3500,00 грн, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved