Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02 лютого 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №1527803, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3\~000,00 грн строком на 30 днів, стандартна процентна ставка 1,9% в день. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. 07 вересня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-07092021, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором №1527803. У свою чергу, 07 вересня 2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до договору відступлення права вимоги №2-07/09/2021, відступило право вимоги за кредитним договором № 1527803 на користь ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Станом на 12 червня 2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором №1527803 становить 9\~840,00 грн, з яких: 3\~000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6\~840,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вищезазначеному розмірі, а також стягнути судові витрати. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у позові просить проводити розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явилася в судове засідання, про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань не направила. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. Ухвалою суду від 25 серпня 2025 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 02 лютого 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №1527803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. У відповідності до п.1.2. Договору Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається на наступних умовах: тип кредиту кредит, сума кредиту 3\~000,00 грн строк кредиту 30 днів, стандартна процента ставка - 1,90% в день, знижена процентна ставка 0,01% в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 693,50% річних, за зниженою ставкою 3,65% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 4 710,00 грн, за зниженою ставкою 3 009,00 грн. Підписуючи цей Договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір був підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатору. Кредитодавцем переховано грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. 07 вересня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-07092021, згідно з яким ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги до відповідача за договором №1527803 на загальну суму 9\~840,00 грн. 07 вересня 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги №2-07/09/2021, за умовами якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» відступило ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» право вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги позивачу відступлено право вимоги до відповідача за договором №1527803 на загальну суму 9 840,00 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №1527803 заборгованість відповідача станом на 12 червня 2025 року складає 9\~840,00 грн, з яких: 3\~000,00 грн заборгованість за сумою кредиту; 6\~840,00 грн заборгованість за відсотками. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» не здійснювало. Досудовою вимогою від 13 червня 2025 року позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості та необхідність її сплати. Кредитні кошти відповідачем не повернуто. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором. а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Встановлено що договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Встановлено, що сторонами визначені істотні умови договору, в тому числі сума кредиту, строк кредитування, відсоткова ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, відповідач засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Отже, встановлено, що сторонами договору були погоджені умови договору, порядок нарахування відсотків за кредитом, який дотриманий кредитором. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику у користування кредитні кошти, а позичальник, у свою чергу, допустив порушення умов кредитного договору, допустив прострочення платежів щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Приписами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст.718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Встановлено, що на підставі договору факторингу №1-07092021 від 07 вересня 2021 року, договору відступлення права вимоги №2-07/09/2021 від 07 вересня 2021 року позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №1527803 від 02 лютого 2021 року. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі - не надала, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за договором кредиту, а також щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача \~сплачений судовий збір. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло. У зв`язку з наведеним, з урахуванням відсутності заперечень відповідача проти відшкодування позивачу витрат на професійну (правничу) допомогу, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн.

Outcome: approved