Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що з\~відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2015, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2015 справа №161/21168/20. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2021 у справі №161/21168/20 вирішено стягувати з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , і [PERSON] , в розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 22.12.2020. Однак зазначені аліменти з грудня 2020 року відповідач не сплачує та відповідно у нього станом на 24.03.2020 є заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 102645,17 грн. та заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 102645,17 грн. А тому вказує, що батько фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не сплачує аліментів, не бере участі у їхньому житті та не цікавиться ним. За вказаних обставин, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] [INFO] . 09 січня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 13.10.2025 протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 02.12.2025 на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради Шульган Ф.П. в судове засідання не з`явився. 02.12.2025 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутності. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до\~суду не\~з`явився,\~однак належним\~чином повідомлений\~про час\~та дату\~розгляду справи. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7\~ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою працівника пошти «повертається за закінченням терміну зберігання». При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутності відповідача. Відтак, враховуючи положення\~ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 164 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень\~статті 164 СК України\~свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2015 у цивільній справі № 161/21160/20 між ними розірваний (а.с. 4 - зворот а.с. 4). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с.10, 12). Рішенням\~Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2021 року ухвалено стягувати з [PERSON] , в користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , в розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 22.12.2020 (а.с. 15-16). Судом встановлено, 10.03.2021 [PERSON] були видані виконавчі листи у справі №161/21168/20 за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2021 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] . Згідно довідки Комунального закладу «Луцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 11 Луцької міської ради» № 54 від 24.04.2025, де була вихованцем [PERSON] , [INFO] за період перебування дитини в ЗДО батько [PERSON] не виконував батьківських обов`язків, не брав участі у вихованні дитини. Також, відповідно до інформації Комунального закладу загальної середньої освіти «Луцький ліцей №21 Луцької міської ради» №02/24/132 від 29.04.2025, [PERSON] навчається у 4-А класі ЗСО «Луцький ліцей №21 Луцької міської ради», їх батько [PERSON] не відвідував батьківських зборів, виховних заходів, не спілкувався з класоводом та іншими вчителями предметниками. Вихованням дочки займається тільки мама. Відповідно до інформації про участь батьків у вихованні та утриманні малолітньої дитини [PERSON] від танцювальної студії « [INFO] », зазначає що [PERSON] участі у творчому житті дитини не бере, з танцювальною студією не контактував та не був присутній на виступі. Відповідно до інформації від Громадської організації Молодіжного спортивного клубу «Астра» батько [PERSON] не цікавиться навчанням та вихованням доньки [PERSON] , жодного разу не відвідував заняття, збори, не брав участі у спортивних заходах, не цікавився у працівників клубу успіхами доньки. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] станом на 24 квітня 2025 року [PERSON] сукупний розмір заборгованості становить 102645,17 грн.. Згідно довідки Комунального закладу «Луцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 11 Луцької міської ради» № 53 від 24.04.2025, де був вихованцем [PERSON] , [INFO] за період перебування дитини в ЗДО батько [PERSON] не виконував батьківських обов`язків, не брав участі у вихованні дитини. Відповідно до інформації з Комунального закладу загальної середньої освіти «Луцький ліцей №21 Луцької міської ради» №02-24/133 від 29.04.2025, про [PERSON] , вихованням сина займається мама, батько [PERSON] , за час навчання [PERSON] у школі, жодного разу не відвідував батьківські збори, не брав участі у класних заходах, не цікавився у працівників освітнього закладу успіхами сина у навчанні та його шкільним життям. Відповідно до інформації про участь батьків у вихованні та утриманні малолітньої дитини [PERSON] від 08.05.2025, [PERSON] займається бойовим гопаком з 2024 року, за цей період його батько [PERSON] не приводив дитину на заняття, не був на батьківських зборах та не цікавився успіхами дитини. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] станом на 24 квітня 2025 року [PERSON] сукупний розмір заборгованості становить 102645,17 грн.. Також судом встановлено, що згідно висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 16.09.2025 № 226, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 610-1 від 17.09.2025, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Судом було встановлено, що під час бесіди в органі опіки та піклування щодо розв`язання спору службою у справах дітей, що діти часто раніше відвідували батька та бабусю, проте з часом їхні зустрічі припинились. Також після розлучення батько самоусунувся від виховання та утримання дітей: не проводить з ними спільний час. Не надає грошову допомогу на придбання дитячого одягу, взуття, харчування. Також встановлено, що\~відповідач не бачився із дітьми, жодним чином не цікавився життям своїх дітей, хоча проживає неподалік від них. В судовому засіданні було допитано свідків, так [PERSON] вказала, що щодня доглядає за дітьми, знає [PERSON] , в останнє бачила його ще до початку повномаштабної війни, коли він з`явився до дітей у нетверезому стані, а також 2 роки назад, коли потрібно було завести на гурток, він цього не виконав. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, вказує, що батька бачила давно, хоча він живе у будинку навпроти, вихованням дітей повністю займається мати та бабуся. Свідок [PERSON] також є сусідкою позивача, в судовому засіданні пояснила, що часто підвозить її дітей на гуртки, зазначає, що в останнє бачила його за прогулянкою з дітьми у парку 2 роки тому. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в одному під`їзді з позивачем, відповідача бачила уже давно та в неадекватному стані, можливо під дією заборонених речовин. Вказує, що він уже більше 6 місяців не спілкується зі своїми дітьми. Також в якості свідка була допитана мама позивача [PERSON] , котра пояснила, що відповідач не бере участі у вихованні дітей практично з народження. [PERSON] проживає неподалік від дітей, проте до дітей, які перебувають на подвір`ї, на прогулянці, тощо, ніколи не підходить та не цікавиться ними. Діти повністю перебувають на її утриманні та [PERSON] .. Свідок [PERSON] живе в одному під`їзді з позивачем пояснює, що у 2020 році взяла на роботу відповідача, проте змушена була його звільнити, так як він вживав заборонені речовини, з дітьми його ніколи не помічала. Свідок [PERSON] пояснила, що є хресною мамою дітей, вказує що відповідач не проявляє інтересу до дітей уже на протязі довго періоду та не спілкується з ними. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як вказано в ч.1 ст.17 Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року "Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Суд дійшов висновків про те, що відповідач нехтує потребами своїх дітей, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Наведене узгоджується з висновком, який викладений Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Зазначені фактори в сукупності свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Безвідповідальне ставлення до дітей свідчить про умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, а також про розрив спорідненого зв`язку із дітьми, що призводить до негативних наслідків для дітей, не забезпечує найкращих інтересів дітей, які не отримують належної батьківської уваги та піклування. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей, що є крайнім заходом, у даному випадку буде доцільним з огляду на наявні у справі достатні та переконливі докази його умисної, безвідповідальної та недобросовісної поведінки щодо виховання дітей. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , про позбавлення [PERSON] , батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітніх дітей [PERSON] , і [PERSON] . На підставі\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1211, 20 грн. На підставі ст.ст.\~164,\~166 СК України,

Outcome: approved