Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] 13 березня 2025 року близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу господарства за адресою: [ADDRESS] , діючи з прямим умислом, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, зі сторони городу, через незамкнуту вхідну калитку, проник до вищевказаного господарства, де в подальшому шляхом відкриття незамкнених дверей сараю проник в середину приміщення, звідки із застосуванням фізичної сили рук заволодів належним [PERSON] мотоциклом марки «SPARK» моделі «SP125C-2Х», без державної реєстрації, синього кольору, вартістю відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/125-25/3799-АВ від 11.04.2025- 14736, 92 грн., перемістивши його, шляхом котіння, в парк, що розташований по [ADDRESS] . Таким чином незаконно заволодів вище вказаним мотоциклом, завдавши потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] повторно 14 березня 2025 року близько 02 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу господарства за адресою: [ADDRESS] , діючи з прямим умислом, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, зайшовши через незамкнуту вхідну калитку до вищевказаного господарства та з-під навісу із застосуванням фізичної сили рук заволодів належним [PERSON] мотоциклом марки Lifan моделі KP-200, чорного кольору, вартістю, відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/125-25/3801-АВ від 08.04.2025 69245, 92 грн., перемістивши його, шляхом котіння, до господарства, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, повторно незаконно заволодів вище вказаним мотоциклом, завдавши потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди. Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2025 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені частинами 1, 3 статті 76 КК України. Таким чином, своїми діями [PERSON] спричинив позивачу [PERSON] майнову шкоду, що становить 17\~908 грн. 80 коп. В ході розгляду кримінального провадження потерпілим цивільний позов не заявлявся, і в добровільному порядку винною особою шкода не відшкодована. В зв`язку з цим, для захисту своїх прав позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача завдану кримінальним провадженням шкоду в розмірі 17\~908 грн. 80 коп. та 2\~500 грн. понесених витрат на правничу допомогу. ІІ. Заяви та клопотання учасників справи. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без його участі. Інших заяв та клопотань по суті справи від позивача та відповідача не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Менського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання на 18 листопада 2025 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У зв`язку з тим, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позов та заяви про розгляд справи з його участю не подав, суд ухвалив здійснити розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами без участі сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно з вироком Менського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2025 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені частинами 1, 3 статті 76 КК України. Так, судом встановлено, що [PERSON] , повторно, 14 березня 2025 року близько 02 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу господарства за адресою: [ADDRESS] , діючи з прямим умислом, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, зайшовши через незамкнуту вхідну калитку до вищевказаного господарства та з-під навісу із застосуванням фізичної сили рук заволодів належним [PERSON] мотоциклом марки Lifan моделі KP-200, чорного кольору, вартістю, відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/125-25/3801-АВ від 08.04.2025 69245, 92 грн., перемістивши його, шляхом котіння, до господарства, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, повторно незаконно заволодів вище вказаним мотоциклом, завдавши потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди. У вироку також зазначено, що [PERSON] вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, визнав повністю, надав показання про те, що він знав, що в потерпілих у власності є мотоцикли, знав де вони знаходяться. В ніч з 13 на 14 березня 2025 року він перебував у стані алкогольного сп`яніння і захотів покататись на мотоциклі. Близько 23 год. 13 березня 2025 року прибув до господарства [PERSON] , де з приміщення сараю викотив мотоцикл марки «SPARK», покатався на ньому і залишив у себе вдома. Цієї ж ночі, близько 02 год. 00 хв. він прибув до господарства [PERSON] , зайшов через незамкнену хвіртку і з під навісу викотив мотоцикл марки Lifan, проте завести його не зміг, відкотив до себе додому і сховав у погріб. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо не карати. Згідно Висновку експерта № СЕ-19/125-25/4378-АВ від 10.04.2025 при огляді мотоцикла марки «Lifan» моделі «КР-200», державний номерний знак [NUMBER] , виявлені наступні пошкодження: деформація паливного баку; пошкодження передніх амортизаторів; пошкодження ЛФП переднього крила; пошкоджений замок запалювання; пошкоджений лівий показник повороту; пошкоджені важелі гальм та щеплення; пошкоджена електрична проводка (до замка запалювання); подряпини скла фари (сторінка висновку 11). Вартість матеріального збитку станом на 14.03.2025 17\~908,00 грн. (а.с.14-58). Вказана шкода, спричинена внаслідок неправомірних дій відповідача. Доказів, що спростовують позовні вимоги, відповідачем до суду не подано. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені\~статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини. Цивільне законодавство встановлює загальне правило, за яким відповідальність за завдання шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Відшкодування такої шкоди можливе, коли це передбачено відповідним законодавством, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Згідно із частиною шостою статті 82 ЦПК України, вирок суду\~в\~кримінальному провадженні,\~ухвала\~про\~закриття кримінального\~провадження\~і \~звільнення\~особи\~від кримінальної\~відповідальності\~або\~постанова суду\~у\~справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~\~які набрали\~законної\~сили,\~є\~обов`язковими\~для суду,\~що\~розглядає справу\~ про\~правові наслідки\~дій\~чи\~бездіяльності особи,\~стосовно\~якої\~ухвалений вирок,\~ухвала\~або \~постанова\~суду,\~лише\~в\~питанні,\~чи\~мали\~місце ці\~дії\~(бездіяльність)\~та чи\~вчинені\~вони\~цією особою. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені». Представництво інтересів позивача у даному провадженні здійснювала адвокат Омельяненко Л.І. на підставі Договору б/н про надання правничої допомоги від 25 вересня 2025 року та Додаткового Договору від 25 вересня 2025 року (а.с.59-61). На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додані Звіт виконаних робіт від 08 жовтня 2025 року, Рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару (а.с.62-63). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Враховуючи складність\~справи,\~обсяг наданих\~адвокатом послуг\~та ціну\~позову,\~а також\~відсутність будь\~ яких\~заперечень з\~боку відповідача,\~суд приходить\~до висновку,\~що вказаний\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу (2\~500\~грн)\~є обґрунтованим та співмірним з обсягом наданих послуг адвоката, а тому приходить до висновку про необхідність їх стягнення з відповідача на користь позивача. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, враховуючи, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з заявленими позовними вимогами, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved