Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, провести розгляд справи без його участі. В обґрунтування позову вказано, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2015, спільних дітей не мають. У сторін відсутні спільні інтереси та наявні різні погляди на життя. Вони втратили почуття любові однин до одного, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. 26.09.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 04.11.2025. 04.11.2025 від представника позивача адвоката Борисенка А.М., надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позивач підтримує позовні вимоги та не заперечує проти прийняття заочного рішення, судові витрати позивач просить покласти на нього. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялась за вказаною у позовній заяві адресою, що є останньою відомою адресою зареєстрованого (задекларованого) місця проживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не зверталася, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. З 27.10.2015 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 877, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у сторін спільних дітей. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що позовна заява про розірвання шлюбу надійшла до суду у вересні 2025, в заяві на адресу суду представник позивача підтримав позов, сторони для надання пояснень в судове засідання не з`явились та будь-яких інших заяв (клопотань) на час вирішення справи на адресу суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Слід роз`яснити, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). На підставі заяви позивача судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: approved