Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-03 00:00:00

АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.02.2017 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка 06.02.2017 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», у зв`язку з чим їй було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку. Надалі [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 28.08.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 34776,63 грн, яка складається з: 11952,18 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 20874,45 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1950,00 грн. штраф. Також позивач просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2021 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено повністю, стягнуто з неї 34 776,63 грн заборгованості та 2 270,00 грн судового збору. 09.05.2025 року ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволено, строк на подання заяви поновлено, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2021 року у справі № 331/5146/21 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. На виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025 назву Жовтневого районного суду міста Запоріжжя змінено на Олександрівський районний суд міста Запоріжжя. Відповідачка [PERSON] через свого представника адвоката Тимошенка А.В. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила позов задовольнити частково, а саме: визнати обґрунтованою лише суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11952,18 грн., у решті у частині стягнення відсотків та штрафу у позові відмовити. Мотивує відзив тим, що надані позивачем Анкета та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять усіх істотних умов кредитного договору, зокрема розміру процентної ставки, строку кредитування, умов щодо штрафних санкцій; витяг з Умов не містить підпису відповідачки, дати та редакції, які б дозволяли встановити, що саме ці Умови діяли станом на 06.02.2017 року, паспорт споживчого кредиту позивачем не надано; Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку, не підтверджений первинними бухгалтерськими документами і містить прогалини за певні періоди. При цьому відповідачка не заперечує факт отримання кредитного ліміту та суму заборгованості за тілом кредиту. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, у відзиві просили справу розглянути за їх відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.02.2017 року [PERSON] у АТ «Акцент-Банк» оформила анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку. На підставі зазначеної анкети-заяви банком було відкрито рахунок та встановлено кредитний ліміт на платіжну картку відповідачки. Факт користування відповідачкою кредитними коштами підтверджується наданим банком розрахунком та іншими матеріалами справи, не заперечується і самою відповідачкою. Разом з тим анкета-заява від 06.02.2017 року не містить відомостей про розмір процентної ставки, порядок нарахування та сплати процентів, строки кредитування, умови щодо застосування штрафних санкцій, підстави та розмір штрафу тощо. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», а також друкований текст «витягу» з умов, розміщених на сайті банку, не містять підпису відповідачки, дати затвердження та відомостей, які б свідчили, що саме ця редакція Умов діяла станом на 06.02.2017 року й була доведена до відома та прийнята відповідачкою. Паспорт споживчого кредиту у розумінні Закону України «Про споживче кредитування» позивачем суду не надано. Згідно з наданим банком Розрахунком, заборгованість за договором б/н від 06.02.2017 року станом на 28.08.2021 року становить 34 776,63 грн, з яких 11 952,18 грн заборгованість за тілом кредиту, 20 874,45 грн заборгованість за відсотками, 1 950,00 грн штраф. Разом з тим Розрахунок не містить детальної розшифровки всіх операцій за весь період користування кредитом, зокрема не відображає належним чином рух коштів за окремі періоди, не підтверджений первинними бухгалтерськими документами (банківськими виписками, меморіальними ордерами, платіжними документами). Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. За змістом статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, і підписаний стороною (сторонами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Частиною першою ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Стаття 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) встановлює, що розмір процентів та порядок їх сплати визначаються в договорі. За правилами ст. 1048 ЦК України кредитор має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому розмір і порядок отримання процентів встановлюються договором. Оцінивши надані позивачем Анкету, витяг з Умов та Розрахунок у сукупності, суд приходить до висновку, що вони не містять узгодження у письмовій формі всіх істотних умов кредитного договору, а саме: розміру процентної ставки, порядку її нарахування, умов щодо застосування штрафних санкцій. Витяг з Умов не підписаний відповідачкою, не містить дати затвердження, редакції, які б дозволяли встановити його чинність на момент укладення правочину. Правова позиція про те, що витяги з умов і тарифів, розміщені на сайті банку та не підписані позичальником, не можуть вважатися частиною кредитного договору й не підтверджують погодження сторонами розміру процентів та штрафних санкцій, неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Разом з тим факт фактичного отримання [PERSON] грошових коштів у вигляді кредитного ліміту та часткового їх неповернення судом встановлено та відповідачкою не заперечується. З розрахунку, наданого банком, та пояснень сторін убачається, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 11952,18 грн, і ця сума відповідачкою визнається. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов`язання визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Невиконання обов`язку з повернення фактично отриманих коштів свідчить про порушення зобов`язання. Отже, в частині стягнення фактично отриманої суми кредиту позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених до стягнення 20874,45 грн заборгованості за відсотками та 1 950,00 грн штрафу, суд виходить з того, що належних та допустимих доказів погодження сторонами розміру процентної ставки, порядку нарахування відсотків та штрафних санкцій позивач суду не надав. Сам по собі Розрахунок, складений банком, за відсутності підтвердження первинними бухгалтерськими документами та за відсутності погоджених у письмовій формі умов про проценти та штрафи, не може бути достатньою підставою для стягнення вказаних сум. Таким чином, у частині стягнення 20 874,45 грн відсотків та 1 950,00 грн штрафу позовні вимоги є не доведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду АТ «Акцент-Банк» сплатило судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Загальний розмір заявлених позовних вимог становить 34776,63 грн. Із них підлягає стягненню 11952,18 грн, що складає 34,36 % від загальної суми позову. З урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за можливе покласти на відповідачку пропорційну частину судового збору у розмірі 780,20 грн, решта суми судового збору має залишитися за позивачем. Положеннями ст.\~59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Відповідно дост. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Пунктом 4 частини 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1, 3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зіст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. На підтвердження витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, представником подано копію договору від 03.04.2024 року про надання правничої допомоги, розрахунок вартості юридичних послуг, акти приймання-передачі виконаних робіт, прибуткові касові ордери - загальна вартість послуг 10000 гривень. Також заявником подано документи, що посвідчують право адвоката на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ч. 4ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, наприклад у висновку, викладеному у Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. З врахуванням наведеного, суд вважає, що понесені судові витрати Відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. підтверджено належними доказами, проте, враховуючи конкретні обставини справи, справа є типовою, незначної складності, не потребує значного часу на опрацювання судової практики та значного часу на збирання доказів, отже

Outcome: partial