Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «Глобус» (надалі - АТ КБ «Глобус», банк) з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 26 липня 2021 року між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] укладено договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» (надалі - Договір) шляхом підписання Заяви-анкети на приєднання до Договору. За умовами договору відповідач отримав кредит в сумі 84 259,00 грн строком на 36 місяців з 26.07.2021 по 25.07.2024, зі сплатою комісії за управління кредитом в місяць -2,9%; розмір процентної ставки - 0,00001 % річних; схема повернення кредиту «Ануїтет» (рівними платежами); реальна процентна ставка - 42,41330 %. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним, комісій та інших платежів встановлюється у графіку платежів. Позичальник зобов`язаний у період з моменту отримання кредиту до першого числа кожного місяця, вказаного у Графіку платежів, сплачувати визначену суму платежу у розмірі 3 833,79 грн. Підписанням паперової або електронної Заяви-Анкети на приєднання до Договору, в тому числі в електронному вигляді, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору він ознайомився з повним текстом Договору з додатками (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору та Тарифами, що є чинними на дату укладання цього Договору. Посилаючись на те, що взяті на себе зобов?язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, станом 01.12.2024 у нього утворилась заборгованість у розмірі 101 121,53 грн, яка складається з: 54 694,84 грн простроченої заборгованості по кредиту, 46 426,69 грн простроченої заборгованості по процентах (комісіях), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 3 028 грн та 6 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У відзиві на позовну заяву [PERSON] у задоволенні позову просив відмовити. Посилався на пропуск позивачем строку позовної давності, адже позивач звернувся до суду із даним позовом в лютому 2025 року стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором, який укладено в липні 2021 року. Також указував на положення п. 5.1 Договору щодо обставин непереборної сили (воєнні дії), вважав, що кредитним договором не передбачена сплата процентів за користування коштами, а передбачена сплата процентів в разі порушення зобов`язання. Тому, оскільки він порушив зобов`язання внаслідок непереборної сили, до якої віднесено військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який діє дотепер, нараховані проценти включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), у зв`язку із чим, на його думку, у задоволенні позовних вимог про стягнення 46 426,69 грн простроченої заборгованості по процентам (комісіям) слід відмовити. Щодо нарахування комісії за користування кредитом зазначив, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, а тому вимоги позивача щодо сплати ним комісії вважає нікчемними та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно заявлених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу вважав, що склад та розмір таких витрат у сумі 6 000 грн не є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, пов`язаних із зустріччю з клієнтом, наданням консультації, узгодженням правової позиції, оскільки справа за позовом АК «КБ «Глобус» про стягнення заборгованості є типовою для позивача, не становить для адвоката складності та не потребує окремих консультацій або розроблення позиції захисту по кожній конкретній справі цієї категорії. У відповіді на відзив позивач посилався на безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача, наведених у відзиві, вважав їх такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Щодо доводів відповідача про застосування строків позовної давності указував, що такі доводи є безпідставними, адже загальна позовна давність була продовжена у зв`язку із введенням на території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 та введенням з 24.02.2022 воєнного стану. Стосовно посилань відповідача на форс-мажорні обставини у зв`язку з військовими діями позивач указує, що відповідно до п. 2.3.9 Договору, відповідач зобов`язаний був повідомляти банк письмово про виникнення будь-яких обставин, що можуть тим чи іншим чином негативно вплинути на виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором, або на його платоспроможність негайно при виникненні таких обставин. Відповідно до п. 5.2 договору, при виникненні форс-мажорних обставин банк та/або клієнт повинні проінформувати один одного протягом 2 календарних днів у буд-який доступний спосіб. Інформація повинна містити дані про характер обставин, а також причинний зв`язок між такими обставинами та невиконанням банком або клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Невиконання зобов`язання, зазначеного в п. 5.2 договору, позбавляє банк або клієнта, що знаходиться під впливом обставин непереборної сили, права посилатися на такі обставини як на підстави звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором. При цьому зазначає, що відповідач не звертався до банку та не повідомив останнього про виникнення будь-яких обставин, що можуть будь-яким чином негативно вплинути на виконання своїх зобов`язань за цим договором, а тому відповідач не може посилатися на такі обставини як на підстави звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором. Вважає, що відповідач знав про заборгованість, не повідомив банк про фактичне місце проживання та про настання форс-мажорних обставин, свідомо не отримував поштову кореспонденцію, тим самим зловживав своїми процесуальними правами та порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів. Також позивач посилався у відповіді на відзив на помилковість твердження відповідача на наявність у договорі умови, яка є нікчемною в силу закону. Зазначив, що наявність підстав для визнання умови договору недійсною має встановлюватися судом на момент його укладання, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним. Щодо відшкодування судових витрат указує, що у зв`язку з тим, що відповідач уникав досудового вирішення спору, недобросовісно користувався процесуальними правами та його представник затягує розгляд даної справи, зокрема, тим, що зазначає необґрунтовані та безпідставні твердження, звинувачує позивача в односторонній зміні позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу у заявленій сумі. Представник АТ «КБ «Глобус» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Тащі М. М. просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Тащі М. М., дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. 26.07.2021 між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] укладено договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» шляхом підписання Заяви-анкети на приєднання до вказаного договору, у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 84 259,00 грн, на строк 36 місяців з 26.07.2021 по 25.07.2024 (пільговий період 14 місяців з 26.07.2021 по 26.09.2022), зі сплатою комісії за управління кредитом в місяць -2,9%; розмір процентної ставки - 0,00001 % річних; схема повернення кредиту «Ануїтет» (рівними платежами); реальна процентна ставка - 42,41 %. Відповідно до п. 1.9 Договору, підписанням паперової або електронної Заяви-Анкети на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору з додатками (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору та Тарифами, що є чинними на дату укладання цього Договору. Пунктом 4.1. Додатку 1 до Договору визначено зобов`язання клієнта, зокрема: 4.1.1. Використати споживчий кредит за цільовим призначенням і своєчасно повернути його відповідно до умов цього Договору та додатків. 4.1.2. Своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісії та штрафні санкції (за наявності) в порядку, передбаченому цим Договором (в т.ч. Заявою-Анкетою на приєднання до Договору). 4.1.3. Повністю повернути Банку суму отриманого Споживчого кредиту не пізніше Дати остаточного повернення Кредиту, яка визначена Заявою-Анкетою на приєднання до Договору та Графіком платежів. Якщо Дата остаточного повернення Кредиту припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, сплата переноситься на наступний Робочий день Банку. Відповідно до Графіку платежів, Позичальник зобов`язався 26 числа кожного місяця, вказаного у Графіку платежів, сплачувати визначену суму платежу у розмірі 3 833,79 грн. Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості, станом на 01.12.2024 відповідач має заборгованість у розмірі 101 121,53 грн, яка складається з: 54 694,84 грн прострочена заборгованість по кредиту, 46 426,69 грн прострочена заборгованість по процентах (комісіях). Листом № 1-2496 від 10.07.2024 АТ «КБ Глобус» повідомлено [PERSON] про наявність заборгованості за кредитом в сумі 101 121,53 грн та необхідність сплати заборгованості протягом 30 днів з моменту відправлення Банком даного листа. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК). Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов укладеного з відповідачем договору, позивачем надано відповідачу в кредит грошові кошти, однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, з огляду на що у нього утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача станом на 01.12.2024 становить 101 121,53 грн, яка складається з: 54 694,84 грн прострочена заборгованість по кредиту, 46 426,69 грн прострочена заборгованість по процентах (комісіях). Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості за договором, її розміру та правильності її нарахування. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, суд вважає необґрунтованим з огляду на таке. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої, п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 30 березня 2020 року прийнято Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнено Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, та визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року. Крім того, згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, строк звернення до суду був продовжений на час дії карантину, а потім зупинений на час воєнного стану. З огляду на зазначене та встановлені обставини, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом у березні 2025 року, не пропустив строків звернення до суду. Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини у зв`язку з воєнними діями, суд зазначає таке. Відповідно до п. 2.3.9 Договору клієнт зобов`язаний повідомляти банк письмово про виникнення будь-яких обставин, що можуть тим чи іншим чином негативно вплинути на виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором, або на його платоспроможність негайно при виникненні таких обставин. Пунктом 5.2 договору передбачено, що при виникненні форс-мажорних обставин банк та/або клієнт повинні проінформувати один одного протягом 2 календарних днів у буд-який доступний спосіб. Інформація повинна містити дані про характер обставин, а також причинний зв`язок між такими обставинами та невиконанням банком або клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п. 5.4 договору невиконання зобов`язання, зазначеного в п. 5.2 договору, позбавляє банк або клієнта, що знаходиться під впливом обставин непереборної сили, права посилатися на такі обставини як на підстави звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором. При цьому матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до банку та повідомляв останнього про виникнення будь-яких обставин, що негативно впливають на виконання ним своїх зобов`язань за цим договором. Крім того, відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами. Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Листом від 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України, на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Суд зазначає, що факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим. Факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональною Торгово-промисловою палатою. Разом з тим, суд зауважує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Такі висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21, постанові від 14.06.2022 у справі №922/2394/21. Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для невиконання боржником зобов`язання та звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив форс-мажорних обставин на можливість виконання ним зобов`язання, тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами форс-мажорними обставинами та неможливістю належного виконання зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не доведено факт настання для нього форс-мажорних обставин у порядку, передбаченому договором, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин та неможливістю виконання ним зобов`язань за договором. Також суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем процентів (комісій), такі платежі передбачені договором, на які погодився відповідач, укладаючи договір, а доводи останнього не спростовують обґрунтованості позову в цій частині. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази у достатній мірі підтверджують укладення між сторонами договору, отримання відповідачем грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто невиконання відповідачем умов укладеного договору, у зв`язку з чим нарахована позивачем відповідно до укладеного договору станом на 01.12.2024 заборгованість у загальному розмірі 101 121,53 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, понесені останнім при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмірі 3 028 грн. Крім того, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ «КБ «Глобус» витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи щодо витрат на правову допомогу зазначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу, здійснений адвокатом на загальну суму 6 000 грн не є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, пов`язаних із зустріччю з клієнтом, наданням консультації, узгодженням правової позиції, оскільки справа є типовою для позивача, не становить для адвоката складності та не потребує окремих консультацій або розроблення позиції захисту по кожній конкретній справі цієї категорії. Згідно з положеннями ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). АТ «КБ «Глобус» в особі Голови Правління Мамедова С.Г. 01 лютого 2024 року укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 010224 з адвокатом Прохоренком В.П. Відповідно до Акта прийому-передачі послуг № 41269195 від 27.02.2025 за Договором № 010224 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.02.2024, адвокат Прохоренко В.П. надав клієнтові АТ «КБ «Глобус» послуги, пов`язані з представництвом інтересів Клієнта у суді за позовом Клієнта до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» (заява-анкета № 41269195). В акті зазначено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Прохоренком А.В. Згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №17862 від 28.02.2025, АТ «КБ «Глобус» сплатило на користь ФОП [PERSON] в рахунок професійної правової допомоги за Договором № 010224 від 01.02.2024 (Коломак Р. С.) згідно акта № 41269195 від 27.02.2025 суму в розмірі 6 000,00 гривень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 (справа № 904/4507/18) вказано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Частинами 5-6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи особливості предмета спору, склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з урахуванням складності справи, а саме, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором, є незначної складності та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.

Outcome: approved