Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-02 00:00:00

І. Зміст позовних вимог Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором (оферти) № 27.02.2025-100002416 від 27.02.2025 р. у загальному розмірі 61 000 (шістдесят одна тисяча) грн. 00 коп., що складається з: Заборгованості по тілу кредиту (основний борг): 20 000 грн. 00 коп.; Заборгованості по процентах: 28 000 грн. 00 коп.; Заборгованості по комісії: 3 000 грн. 00 коп.; Неустойки (штрафу): 10 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.02.2025 р. між сторонами укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого Відповідачу надано кредит у розмірі 20 000 грн. 00 коп. на строк 140 днів під фіксовану процентну ставку 1% за день. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Відповідач же своїх зобов`язань належним чином не виконав, прострочивши повернення кредиту та сплату процентів і комісії, внаслідок чого виникла зазначена заборгованість. Також позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. ІІІ. Позиції учасників судового провадження Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову та просить суд у його задоволенні відмовити. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення кредитного договору у редакції, на яку посилається позивач, оскільки не доведено факт підписання договору електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Позивачем не надано оригінал електронного доказу (Кредитного договору), що, відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, ставить під сумнів відповідність поданої паперової копії оригіналу, та є підставою для невизнання паперових копій належними доказами укладення договору та погодження кредитних умов. Позивачем не надано первинні бухгалтерські документи (виписки по рахунках або касові документи), які є єдиним належним доказом факту перерахування коштів (тіла кредиту) Відповідачу, що свідчить про недоведеність реального характеру договору (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 27.02.2025 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 27.02.2025-100002416 шляхом прийняття (акцепту) Позичальником пропозиції (оферти) за допомогою одноразового ідентифікатора. На виконання умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 20 000 грн. 00 коп. строком на 140 днів під фіксовану процентну ставку 1% за 1 (один) день користування кредитом, з датою повернення 16.07.2025 року. Надання кредиту підтверджується квитанцією про видачу коштів від 27.02.2025 року. Позивач свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів виконав у повному обсязі. Відповідач зобов`язання за Договором щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та комісії не виконав, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Позивачем надано розрахунок заборгованості станом на момент пред`явлення позову, загальний розмір якої становить 61 000,00 грн. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до змісту ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про неукладеність договору через недоведеність електронного підпису. Відповідно до ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Позивач надав докази, що підтверджують процедуру укладення: Заявку, Акцепт, підписані відповідачем із застосуванням коду, надісланого на його фінансовий номер 0672245693. Суд враховує, що відповідач у своєму відзиві не заперечує належність йому вказаного мобільного номера. Позивач надав Log File та Довідку про надсилання ідентифікаторів, що підтверджує чітку хронологію дій відповідача щодо акцепту оферти (Пропозиції) на веб-сайті позивача. Таким чином, суд вважає, що позивач довів факт укладення Кредитного договору на умовах, викладених у позові, а доводи відповідача щодо неукладення договору не знайшли свого підтвердження. Суд вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність доказів перерахування коштів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, обов`язок доведення лягає на сторони. Позивач надав Квитанцію від 27.02.2025 р. про видачу коштів, яка, відповідно до роз`яснень позивача, є первинним платіжним документом, що підтверджує перерахування суми кредиту на картковий рахунок Відповідача [NUMBER], зазначений ним у Заявці. Суд погоджується з аргументом позивача, що він, будучи фінансовою установою, що не є банком, і не здійснює обслуговування рахунків відповідача, обмежений у наданні виписки по рахунку Відповідача інформацією, яка становить банківську таємницю. При цьому, відповідач, заперечуючи факт отримання коштів, не надав виписку зі свого рахунку за спірний період, чим не виконав свій обов`язок щодо доказування обставин, на які він посилається на підставу своїх заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, суд вважає, що позивач виконав своє зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а факт отримання коштів відповідачем доведено наданою квитанцією. Враховуючи викладене судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором, що свідчить про неналежне виконання останнім умов цього договору, а тому суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, та підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved