Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

На розгляд\~Красноармійського міськрайонного суду Донецької області пред`явлено\~вказану позовну\~заяву,\~в якій [PERSON] просить розірвати Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № б/н від 28.04.2015 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1422783800:05:000:2412 площею 5,3292 га, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований 30.04.2015 року Реєстраційною службою Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1422783800:05:000:2412 у розмірі 34279,68 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 28.04.2015 року ним укладено з [PERSON] договір про встановлення права користування земельною для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Згідно з договором емфітевзису позивач передав Емфітевту (відповідачу) право володіння, користування, розпорядження та цільового використання земельною ділянкою з кадастровим номером 1422783800:05:000:2412 площею 5,3292 га за адресою: [ADDRESS] , зберігаючи за собою право власності на неї. Згідно п.2.1. Емфітевт сплачує Власнику плату за безстрокове право володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою у розмірі 201677,50 грн за весь термін емфітевтичного права, єдиною сумою, одноразово в період з дати державної реєстрації даного Договору протягом послідуючих за датою державної реєстрації 4-х місяців. Таким чином, термін сплати за емфітевтичне право з 30.04.2015 року по 30.08.2015 року. Згідно з п.3.1. сторони домовились про те, що емфітевтичне право за цим договором встановлюється на безстроковий термін. На порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав, ніякої плати на його користь не здійснив. Зважаючи на те, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо плати за емфітевтичне право в передбачений договором строк, позивач вказує, що він втратив довіру до відповідача, оскільки не отримав того, на що розраховував при укладенні договору. Внаслідок цього він бажає розірвати договір емфітевзису. Оскільки договором передбачено можливість розірвання договору за взаємною згодою сторін, то 15.11.2019 року позивач відправив з Польщі до відповідача лист від 15.11.2019 року з наміром припинити договір емфітевзису. Разом з листом направив проект Додаткової угоди про припинення дії договору емфітевзису, запропонувавши підписати його відповідачу та надіслати йому як підтвердження розірвання договору за взаємною згодою. В проекті Додаткової угоди пропонувалось розірвати договір емфітевзису з 01.12.2020 року (тобто через 1 рік ). Однак розірвати договір емфітевзису відповідач відмовився, що підтверджується його дописами у Вайбер. Письмової відповіді про свою згоду на припинення договору емфітевзису відповідач не надав. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно, за взаємною згодою не хоче припинити дію договору емфітевзису, позивач вимушений звернутись до суду за розірванням договору в судовому порядку на підставі ч.2 ст.408 ЦК України. Згідно ч.2 ст .408 Цивільного кодексу України якщо договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб укладено на невизначений строк, кожна із сторін може відмовитися від договору, попередньо попередивши про це другу сторону не менш як за один рік. Згідно ч.2 ст.409 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Згідно ч.2 ст.410 Цивільного кодексу України землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом. Позивач підкреслює, що Відповідач свої зобов`язання із внесення плати не виконав, однак користується земельною ділянкою вже 5 років. Згідно з ч.2,3 ст.651 Цивільного кодексу договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Оскільки частиною 2 ст.408 ЦК України передбачено одностороння відмова від договору, чим я скористався у зв`язку з невиконанням відповідачем пункту 2.1. Договору, то вказаний договір підлягає розірванню. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення плати за користування земельною ділянкою за 2015-2020 роки, позивач посилається на таке. Оскільки в договорі відсутній розмір плати за кожен рік користування земельною ділянкою, а зазначена тільки загальна сума, то при розірванні договору належить стягнути з відповідача плату за фактичне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення у розмірі мінімальних гарантій для власників земельних паїв, встановлених Указом Президента «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) віл 02.02.2002 року № 92 /2002). Таким чином, мінімальна плата за фактичне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення протягом 2015 -2020 року становить 3% від вартості земельної ділянки ( 201677,50 гри - пункт 1.3. Договору) на рік: 2015 рік : 4028,03 грн (201677,50 грн х 3% х 243 дня/365днів) 2016 рік : 6050,33 грн (201677,50 грн х 3%) 2017 рік: 6050,33 грн 2018 рік :6050,33 грн 2019 рік :6050,33 грн 2020 рік : 6050,33 грн Отже, за правомірне фактичне користування земельною ділянкою з відповідача, за рахунком позивача, належить стягнути 34279,68 грн. Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.01.2021р прийнято заяву до розгляду, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 29.03.2021 р. відповідач надав відзив на позов. Проти позовних вимога [PERSON] заперечує у повному обсязі та вважає їх не обґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Вказує, що твердження позивача щодо не сплати йому плати за договором емфітевзису не відповідає дійсності. Після реєстрації договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 28.04.2015 року, який зареєстровано 30.04.2015 року, відповідач повністю розрахувався із позивачем протягом місяця, доказом чому є заповіт Позивача про передачу на випадок смерті спадкодавця даної земельної ділянки у власність відповідача. Також позивач передав відповідачу усі документи на земельну ділянку. Це відбувалось після повного розрахунку з ним у відповідності з договором. Лише після того, як позивач виїхав до Польщі, вирішив вжити заходів щодо розірвання договору та стягнути з відповідача плату за користування земельною ділянкою. Крім того, просить застосувати до вимог [PERSON] в частині стягнення грошових коштів позовну давність 13.04.2021\~року позивач\~надав відповідь\~на відзив,\~в якійвказує, що 05.11.2019 року він виявив своє бажання та скористався своїм правом розірвати договір емфітевзису, направивши відповідачу пропозицію підписати Додаткову угоду про розірвання договору через рік, тобто, з 01.12.2020 року. Вважає, що з 01.12.2020 року його право відмовитись від договору емфітевзису порушене відповідачем, тому з цієї дати починає відлік строк позовної давності для захисту його порушеного права. Наполягає на тому, що відповідач ніяких грошових коштів на виконання умов договору йому не передавав і ніяких доказів зворотньому той не надав. Що стосується копії заповіту, наданого відповідачем, позивач зазначає, що заповіт є одностороннім невідплатним правочином, що виражає волю особи на розпорядження майном після смерті. Заповіт не може бути підтвердженням сплати будь-яких коштів. Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.01.2022р закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. 05.10.2023 року справу було передано до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2023 р. справу було передано за підсудністю до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на підставі заяви позивача про передачу справи за місцем реєстрації позивача та відповідача. Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.01.2024 року справу передано за підсудністю до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська за місцем перебування відповідача. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04.03.2024 року справу передано до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за місцем розташування земельної ділянки. Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.05.2024 р. прийнято заяву до розгляду, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.08.2024р закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Рішенням Вищої ради\~правосуддя № 74 від 29.08.2024 територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 року визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 16 грудня 2024 року в провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. було передано вищезазначену цивільну справу. Ухвалою судді\~Заводського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області Кузнєцової\~А.С.\~справу було\~прийнято до\~провадження та\~призначено до\~розгляду по суті. Сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивач [PERSON] про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.128,130 ЦПК України, 14.08.2024 року надавав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки невідомі, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідачем неодноразово надавались заяви на відкладення розгляду справи, також було надано відзив на позовну заяву, в якій викладено позицію щодо позовних вимог. Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданої заяви про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що право власності позивача на спірну земельну ділянку належить йому на підставі - Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 5,3292 га за адресою: [ADDRESS] від 07.10.2011 р. (а.с. 11) 28.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про встановлення права користування земельною для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) (а.с.13-16). Цей договір зареєстровано у Красноармійському міськрайонному управлінні юстиції Донецької області і відомості про нього внесені до Державного реєстру речових прав, що підтверджується Витягом з цього Реєстру (а.с.17-18). Згідно з договором емфітевзису позивач передав Емфітевту (відповідачу) право володіння, користування, розпорядження та цільового використання земельної ділянки з кадастровим номером 1422783800:05:000:2412 площею 5,3292 га за адресою: [ADDRESS] , зберігаючи за собою право власності на неї. Згідно п.2.1. Емфітевт сплачує Власнику плату за безстрокове право володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою у розмірі 201677,50 грн за весь термін емфітевтичного права, єдиною сумою, одноразово в період з дати державної реєстрації даного Договору протягом послідуючих за датою державної реєстрації 4-х місяців. Таким чином, термін сплати плати за емфітевтичне право з 30.04.2015 року по 30.08.2015 року. Згідно з п.3.1. сторони домовились про те, що емфітевтичне право за цим договором встановлюється на безстроковий термін. Пунктом 5.1. Договору передбачається, у тому числі, право Власника вимагати від Емфітевта своєчасної сплати коштів за договором. Розділом 7 Договору регламентується порядок припинення та розірвання Договору. Розірвання Договору на вимогу будь-якої сторони допускається лише за рішенням суду (пункт 7.3 Договору). На порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав, ніякої плати на його користь не здійснив. Оскільки договором передбачено можливість розірвання договору за взаємною згодою сторін, то 15.11.2019 року позивач відправив на адресу відповідача лист з наміром припинити договір емфітевзису. Разом з листом направив проект Додаткової угоди про припинення дії договору емфітевзису, запропонувавши підписати його відповідачу та надіслати йому як підтвердження розірвання договору за взаємною згодою (а.с.19). В проекті Додаткової угоди пропонувалось розірвати договір емфітевзису з 01.12.2020 року (тобто через 1 рік ) (а.с.20). Однак розірвати договір емфітевзису відповідач відмовився, що підтверджується його дописами у месенджері [PERSON] (а.с.23-24). Письмової відповіді про свою згоду на припинення договору емфітевзису відповідач не надав. Згідно копії Заповіту [PERSON] на користь [PERSON] від 25.05.2015 р. (а.с. 64), посвідченого Бородкіною Ю. В., секретарем виконкому Удачненської селищної ради Красноармійського району Донецької області,, реєстровий запис № 24, [PERSON] заповідає на випадок своєї смерті спірну земельну ділянку [PERSON] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 5 ЦПК встановлює, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При цьому суд неухильно дотримується принципів змагальності і диспозитивності судового процесу, закріплених статтями 12 та 13 ЦПК, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справу в межах заявлених стороною вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved