Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-08 00:00:00

ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22033000122543 від 19.04.2019 у розмірі 22 813 (двадцять дві тисячі вісімсот тринадцять) гривень 83 копійки, інфляційні втрати у розмірі 508 (п`ятсот вісім) гривень 53 копійки та 3% річних у розмірі 83 (вісімдесят три) гривні 87 копійок, витрати за сплату судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 19.04.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22033000122543, згідно якого Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вказує, що АТ «Банк Кредит Дніпро» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму, відповідач зі свого боку кредитні зобов`язання не виконав. 15.12.2021 згідно умов Договору факторингу № 15/12/21, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (ЄДРПОУ 14352406) відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 22033000122543 від 19.04.2019 року на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (ЄДРПОУ: 43453613), а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу [PERSON] перед ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» становить у загальному розмірі 22 813,83 (двадцять дві тисячі вісімсот тринадцять) гривень 83 копійки, з яких: - 14 372 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят дві) гривні 18 копійок - заборгованість по тілу кредиту; - 2 096 (дві тисячі дев`яносто шість) гривень 65 копійок - заборгованість по відсотках; - 6 345 (шість тисяч триста сорок п`ять) гривень - заборгованість по комісії. Разом з цим, позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідачки нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних, що входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розрахунок інфляційних витрат: Вказує, що у період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року індексація на суму 14372,18 гривень. [Сукупний індекс інфляції] = 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 103,538% (за період часу Грудень 2021 - Лютий 2022). [Інфляційні нарахування] = 14372,18 грн (сума боргу) ? 103,538% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 14372,18 грн (сума боргу) = 508,53 гривень. Отже, з боржника на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 508,53 гривень.Розрахунку 3% річних: Період розрахунку: з 15.12.2021 року по 31.12.2021 року - 17 днів. [Проценти] = 14372,18 гривень (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 17 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 20,08 гривень. Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року - 54 дні. [Проценти] = 14372,18 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 63,79 гривень. Отже, на користь позивача з боржника підлягає стягненню 3% річних у розмірі 83,87 гривень. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій спрямованих на повернення вказаних грошових коштів, з метою захисту порушеного права й охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторони про інше. Беручи до уваги, те що при відкритті провадження у справі визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), враховуючи те, що від сторін у справі не надійшло клопотання про інший порядок розгляду, зокрема з викликом сторін в судове засідання, тому розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами та з дотриманням, визначеного ст. 275 ЦПК України строку, а саме суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідач повідомлений про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який направлявся рекомендованим листом з повідомленням на адресу його зареєстрованого місця проживання. Додатково відповідач повідомлявся шляхом оприлюднення інформації на офіційному веб-сайті суду веб-порталу судової влади України, відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавав (а.с. 50-52). У відповідності до ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлена судом про розгляд вказаної справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 1054 ЦК України визначено: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Матеріали справи свідчать, що 19.04.2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладений кредитний договір № 22033000122543, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 14 999,99 гривень строком на 24 місяці, на споживчі потреби (а.с. 31-33). Банк надав Клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити усі інші платежі за кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі. Кінцева дата повернення Кредиту - 19.04.2021; щомісячна комісія за обслуговування Кредиту: 4,7% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за Кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за Кредитом; 56,0% річних. Графік платежів, викладено у розділі 4 цього Договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом. Щомісячної комісії, вартості усіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін (зв. бік а.с. 31). Кредит надається шляхом зарахування суми Кредиту на поточний рахунок Клієнта: [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», датою видачі Кредиту вважається день зарахування суми Кредиту на Рахунок Клієнта. Якщо Банк не надав Кредит протягом 7 Операційних днів, цей Договір вважається не укладеним. 1.5. Клієнт, в порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 Цивільного кодексу України та ст. 26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доручає Банку в дату видачі Кредиту, здійснити перерахування з Рахунку Клієнта на користь страховика ПРАТ «СК «УНІКА ЖИТТЯ» суму страхового платежу у розмірі 2903,22 гривень, за весь період страхування, згідно Договору страхування ВР-22033000122543 від 19.04.2019. Перерахування АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на рахунок [PERSON] грошових коштів у розмірі 14 999,99 гривень підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача за перiод часу з 19.04.2019 по 14.12.2021 (зв. бік а.с. 16). З виписки з розрахунку заборгованості за договором № 22033000122543 від 19.04.2019, вбачається, що відповідач здійснював часткову оплату з метою виконання умов договору, тобто відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту (а.с. 9-17). Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора [PERSON] за кредитним договором № 22033000122543 від 19.04.2019, станом на 14.12.2021 мав загальну суму заборгованості у розмірі 22 813, 83 гривні, з яких: 14 372,18 гривень - сума виданого кредиту, 2 096,65 гривень - залишок прострочених відсотків, 6 345 гривень - залишок прострочених комісій (а.с. 37-38). Долучений банком до позову розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також включає суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 - виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. При цьому, згідно з пунктом 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц. Таким чином, надана позивачем виписка (розрахунок заборгованості) по особовому рахунку узгоджується із розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами дають підстави для висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачем та підтверджує заборгованість останньої за кредитним договором № 22033000122543 від 19.04.2019 (а.с. 31-33, 37-38). Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач до суду не надав. В ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро», відступило на користь ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги до боржників за договорами, а ТОВ «Цикл Фінанс» одержало право вимагати від боржників виконання усіх грошових зобов`язань за договорами, право вимоги за якими передано (зв.бік а.с. 19, 21-22, 25-28, 30). На умовах, встановлених цим Договором факторингу та у відповідності до гл. 73 ЦК України, Фактор передає грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно додатку 1. Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до п. 6.2.2 договору факторингу Права Вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-пере дачі прав вимоги (Додаток 3), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання Сторонами та скріплення печатками (за певності) Сторін акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до Додатку № З до даного договору в день підписання Договору та набрання ним чинності. Пунктом 6.2.3. встановлено, що відступлення Права Вимоги за цим Договором здійснюється без згоди Боржників. З моменту переходу до Фактора Прав Вимоги, відповідно до умов п. 6.2.2 цього Договору, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) Клієнта за цими Кредитними договорами. Разом з Правами Вимоги до Фактора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які Фактор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання Боржника. Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 22033000122543 від 19.04.2019 до [PERSON] на загальну суму заборгованості у розмірів 22 813,83 (двадцять дві тисячі вісімсот тринадцять) гривень 83 копійки, з яких: 14 372 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят дві) гривні 18 копійок - заборгованість по тілу кредиту; 2 096 (дві тисячі дев`яносто шість) гривень 65 копійок - заборгованість по відсотках; 6 345 (шість тисяч триста сорок п`ять) гривень - заборгованість по комісії (а.с. 19). Тобто, з моменту отримання прав вимог від первісного кредитора до Відповідача, Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у Реєстрі Боржників, що є додатком №1 до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 до Позивача підтверджується Актом прийому-передачі прав вимоги, що є додатком №3 до договору факторингу№ 15/12/21 від 15.12.2021 та Актом приймання передачі Реєстру Боржників, що додатком № 2 за цим Договором факторингу, що затверджені належним чином обома сторонами договору (а.с. 25-26). Згідно платіжної інструкцій №3251 від 15.12.2021 ТОВ «Цикл Фінанс» перерахувало на рахунок АТ «Банк Кредит Дніпро» грошові кошти, як оплату згідно договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 (а.с. 28). Отже, ТОВ «Цикл Фінанс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою унаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно позикодавцям, а потім Товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у Розрахунках заборгованості за договорами. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Так, у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «Цикл Фінанс» за кредитним договором у загальному розмірі 22 813,83 (двадцять дві тисячі вісімсот тринадцять) гривень 83 копійки, з яких: 14 372 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят дві) гривні 18 копійок - заборгованість по тілу кредиту; 2 096 (дві тисячі дев`яносто шість) гривень 65 копійок - заборгованість по відсотках; 6 345 (шість тисяч триста сорок п`ять) гривень - заборгованість по комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договорами не погашає. Суд зауважує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ані АТ «Банк Кредит Дніпро», ані ТОВ «Цикл Фінанс» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ «Цикл Фінанс» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, згідно якої стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Позивач також просить суд стягнути з відповідача нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних, що входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні втрати та 3% річних нараховані позивачем за період часу з 15.12.2021 - 23.02.2022 у розмірі: 508,53 гривень та 3% річних у розмірі 83,87 гривень. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України, нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Судом враховано, що позивач просить стягнути суму збитків з урахуванням 3% річних, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів наслідок інфляційних процесів у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, за період часу з 15.12.2021 - 23.02.2022, тобто до 24.02.2022 року, коли на території України з 24.02.2022 року строком на 90 днів було введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час та внесення змін до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного стану. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості та її розміру подано до суду: Посвідчення та Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом; Виписка по особовому рахунку про рух коштів за кредитним договором; Виписка ТОВ ЦИКЛ ФІНАНС; Витяг з додатку до Договору факторингу №28.03.24; Детальний опис виконаних робіт адвокатом; Договір факторингу 15.12.21 від 15.12.2021; Договір 43453613 від 02.01.25 про надання правової допомоги; ДОДАТКОВА УГОДА №22033000122543 до Договору №43453613 від 02.01.25; Додаток 2 до договору факторингу 15.12.21; Додаток 3 до договору факторингу 15.12.21; Докази направлення позовної заяви з додатками Відповідачу; Докази оплати за договором факторингу 15.12.21; Докази оплати судового збору; Досудова вимога; Кредитний договір № 22033000122543; Наказ на призначення директора; Ордер про надання правничої допомоги; Посвідчення та Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 22033000122543; Статут ТОВ ЦИКЛ ФІНАНС. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України, та не подав суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Отже, позивачем надані належні та допустимі докази, які приймаються судом і є підставою для задоволення позову. У свою чергу відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Відповідність розрахунку та розмір заборгованості не були спростовані відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача. Факт користування кредитними коштами відповідачем також не спростовано, доказів наявності боргу у іншому розмірі не надано. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач ставить питання про стягнення заборгованності з відповідача за кредитним договором №2033000122543 від 19.04.2019, у загальному розмірі 22 813,83 (двадцять дві тисячі вісімсот тринадцять) гривень 83 копійки, з яких: 14 372 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят дві) гривні 18 копійок - заборгованість по тілу кредиту; 2 096 (дві тисячі дев`яносто шість) гривень 65 копійок - заборгованість по відсотках; 6 345 (шість тисяч триста сорок п`ять) гривень - заборгованість по комісії. А також за прострочення грошового зобов`язання - Інфляційні втрати та 3% річних нараховані позивачем за період часу з 15.12.2021 - 23.02.2022 у розмірі 508,53 гривень та 3% річних у розмірі 83,87 гривень. Ця сума підлягає стягненню з відповідача. Отже, враховуючи, що [PERSON] узятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, доказів, які б спростовували правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості або його часткового погашення не надав, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 22 813,83 (двадцять дві тисячі вісімсот тринадцять) гривень 83 копійки, з яких: 14 372 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят дві) гривні 18 копійок - заборгованість по тілу кредиту; 2 096 (дві тисячі дев`яносто шість) гривень 65 копійок - заборгованість по відсотках; 6 345 (шість тисяч триста сорок п`ять) гривень - заборгованість по комісії. А також за прострочення грошового зобов`язання - Інфляційні втрати та 3% річних нараховані позивачем за період часу з 15.12.2021 - 23.02.2022 у розмірі 508,53 гривень та 3% річних у розмірі 83,87 гривень. Отже, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надаючи їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За приписами ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, сплачених під час подачі позовної заяви в електронному виді через підсистему ЄСІТС - Електронний Суд. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третястатті 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування стороною позивача було надано: Посвідчення адвоката та Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю виданого на ім`я Кеню Д.В.; Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом у розмірі 3 000 гривень; Детальний опис виконаних робіт адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Цикл Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості; Договір 43453613 від 02.01.25 про надання правової допомоги; Договір №43453613 від 02.01.25 про надання правничої допомоги; Додаткова угода №22033000122543 від 15.08.2025 до Договору №43453613 від 02.01.25; Ордер про надання правничої допомоги серії АІ №1975530 від 15.08.2025. З огляду на вищевикладене, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню. Відтак, суд приходить до висновку, що сума витрачена на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 3 000 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Цикл Фінанс».

Outcome: approved